Постанова
Іменем України
 
27 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 623/322/20
провадження № 61-2905св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач – Акціонерне товариство «Кристалбанк»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_4 на постанову Харківського апеляційного суду від 28 січня 2021 року у складі колегії суддів: Тичкової О. Ю., Маміної О. В., Пилипчук Н. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
У січні 2020 року Акціонерне товариство «Кристалбанк» (далі – АТ «Кристалбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Позов обґрунтований тим, що 26 лютого 2008 року між Акціонерним комерційним банком «Форум» (далі – АКБ «Форум»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Форум» (далі – ПАТ «Банк «Форум»), і ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 0039/08/12-N, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 32 000,00 доларів США, на строк до 25 лютого 2028 року із сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 12,5 % річних.
 
26 лютого 2008 року між АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Форум», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладені договори поруки № 0039/08/12-N (П-1) та № 0039/08/12-N (П-2), за умовами яких останні зобов`язалися перед банком відповідати за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за договором кредиту.
 
11 квітня 2019 року між ПАТ «Банк «Форум» та АТ «Кристалбанк» укладений договір № 0004/19-ВБ про відступлення прав вимоги, за умовами якого АТ «Кристалбанк» набуло права вимоги за договором кредиту; за договорами поруки від 26 лютого 
2008 року № 0039/08/12-N (П-1) і № 0039/08/12-N (П-2).
 
У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 обов`язків з повернення кредитних коштів, станом на 11 грудня 2019 року у нього утворилася заборгованість у розмірі 4 929,47 доларів США та 3 620,57 грн.
 
Посилаючись на вказані обставини, АТ «Кристалбанк» просило солідарно стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором від 26 лютого 2008 року № 0039/08/12-N у розмірі 4 929,41 доларів США та 3 620,57 грн, з яких: заборгованість за кредитом – 4 373,83 доларів США; проценти, нараховані за користування кредитом – 60,75 доларів США; прострочені проценти, нараховані за користування кредитом – 494,83 доларів США; пеня за несвоєчасну сплату процентів – 3 620,57 грн.
 
Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09 жовтня 
2020 року у задоволенні позову АТ «Кристалбанк» відмовлено.
 
Рішення мотивоване тим, що товариство вже зверталося до відповідачів із позовом про стягнення заборгованості за договором кредиту у 2016 році, у задоволенні якого відмовлено (цивільна справа № 623/24/16-ц). Судовим рішенням у цивільній справі 
№ 623/24/16-ц встановлено, що 09 липня 2015 року ОСОБА_1 направлялася вимога про дострокове виконання зобов`язань за договором кредиту у повному обсязі, тому, направивши таку вимогу та звернувшись до суду із вимогою про стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором, банк скористався правом дострокового повернення кредитних коштів, внаслідок чого змінив строк виконання основного зобов`язання, отже, зі спливом строку кредитування припинилося право АТ «Кристалбанк» нараховувати проценти за договором кредиту. 

Крім того, станом на час набрання чинності рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08 червня 2017 року у цивільній справі № 623/24/16-ц у ОСОБА_1 перед товариством була відсутня заборгованість за основною сумою кредиту, оскільки вона погашалася достроково і найближчим строком наступного обов`язкового платежу за основною сумою був листопад 2023 року та залишок строкової заборгованості за тілом кредиту складав 1 414,12 доларів США, отже, відсутні підстави для задоволення позову. Також відсутні підстави для застосування заявленої ОСОБА_1 позовної давності.
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 28 січня 2021 року апеляційну скаргу АТ «Кристалбанк» задоволено. Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09 жовтня 2020 року скасовано та ухвалено нову постанову. Позов 
АТ «Кристалбанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
ОСОБА_3 на користь АТ «Кристалбанк» заборгованість за кредитним договором від 26 лютого 2008 року № 0039/08/12-N у розмірі 4 929,41 доларів США та 3 620,57 грн, з яких: заборгованість за кредитом – 4 373,83 доларів США; проценти, нараховані за користування кредитом – 60,75 доларів США; прострочені проценти, нараховані за користування кредитом – 494,83 доларів США; пеня за несвоєчасну сплату процентів – 3 620,57 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08 червня 2017 року у справі 
№ 623/24/16-ц встановлено, що на час направлення ОСОБА_1 досудової вимоги від 09 липня 2015 року № 8918/12 та пред`явлення позову (справа № 623/24/16) у банку було відсутнє право на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за договором кредиту та такі дії банку не призвели до зміни визначеного договором кредиту строку кредитування і припинення права нараховувати проценти за користування коштами. А оскільки ОСОБА_1 допустив прострочення сплати процентів за період із 11 квітня по 01 грудня 2019 року, то позивач набув право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту, що залишилася неповернутою, та санкцій за невиконання грошових зобов`язань. Крім того, заявлене ОСОБА_1 клопотання про застосування наслідків спливу строків позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки позивач не пропустив строк пред`явлення вимог до відповідачів.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги
 
У лютому 2021 року представник ОСОБА_1 – ОСОБА_4 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного суду від 28 січня 
2021 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду 
від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, постановах Верховного Суду 
від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 04 липня 2018 року у справі 
№ 761/4494/13-ц, від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц, постановах Верховного Суду України 27 січня 2016 року у справі № 6-990цс15, від 09 листопада 2016 року у справі № 6-2251цс16.
 
Учасники справи своїм правом подати відзив на касаційну скаргу не скористалися.
 
Позиція Верховного Суду
 
Статтею 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення – без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Встановлені судами обставини
 
26 лютого 2008 року АКБ «Форум» уклало з ОСОБА_1 договір кредиту, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 32 000,00 доларів США на придбання квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Пунктом 1.2 договору закріплено, що кредитні кошти надаються строком 
до 25 лютого 2028 року. Пунктом 1.3 договору передбачено, що плата за користування кредитними коштами встановлена у розмірі 12,5 % річних.
 
Відповідно до пункту 2.3 договору кредиту позичальник здійснює повернення кредиту частинами щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту у сумі не менше 134,00 доларів США.
 
Проценти за користування кредитними коштами сплачуються позичальником згідно з пунктом 2.7 цього договору. Несплата позичальником процентів у терміни, встановлені пунктом 2.7 цього договору є підставою для вимоги дострокового повернення кредитних коштів, стягнення процентів за користування кредитними коштами, неустойки та є підставою для дострокового звернення банком стягнення на заставлене майно та майно, яке передане в іпотеку (пункт 2.5 договору кредиту).
 
Пункт 2.7 договору кредиту встановлює, що проценти за користування кредитними коштами позичальник сплачує самостійно на рахунок № НОМЕР_1 у Харківській філії АКБ «Форум», МФО 350772, щомісячно, не пізніше 20-го числа місяця, наступного за місяцем користування кредитними коштами, якщо цей день випадає на вихідні або святкові дні, проценти за користування кредитом позичальник сплачує у перший робочий банківський день після вихідних або святкових днів.
 
Проценти за останній місяць користування кредитними коштами сплачуються в день повернення кредиту.
 
Пунктом 2.8 договору кредиту визначено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання зобов`язань позичальника за цим договором кредиту у повному обсязі, вимоги банку погашаються у наступній черговості: у першу чергу сплачуються прострочені проценти та комісії, у другу – прострочена заборгованість за кредитом; у третю – строкові проценти та комісії, у четверту – строкова заборгованість за кредитом, у п`яту – можливі неустойка, штраф та пеня, потім – інші вимоги банку.
 
Відповідно до пункту 3.2.2 договору кредиту банк має право вимагати дострокового повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором а також, у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником та/або поручителем зобов`язань за договорами, які є забезпеченням виконання зобов`язань.
 
Пунктом 4.1 договору кредиту встановлені санкції за неналежне виконання грошових зобов`язань: за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі 0,2 % за кожен день прострочення, що обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати процентів за користування кредитними коштами до моменту фактичного погашення заборгованості.
 
26 лютого 2008 року між АКБ «Форум» та ОСОБА_2 укладений договір поруки 
№ 0039/08/12-N (П-1), відповідно до якого ОСОБА_2 поручилася перед кредитором за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за договором кредиту, як солідарний боржник.
 
Того ж дня, між АКБ «Форум» та ОСОБА_3 укладений договір поруки 
№ 0039/08/12-N (П-2), за умовами якого ОСОБА_3 поручився перед банком за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за договором кредиту.
 
09 липня 2015 року ПАТ «Банк Форум» направило ОСОБА_1 вимогу про дострокове виконання зобов`язань за договором кредиту. У вимозі повідомлено, що ОСОБА_1 порушив обов`язок сплати кредиту та процентів у строки, визначені договором кредиту, порушив умову договору щодо страхування предмету застави. Кредитом вимагав протягом семи робочих днів повернути основну суму за договором кредиту у розмірі 7 089,68 доларів США; сплатити заборгованість за простроченими процентами, що станом на 02 липня 2015 року становила 
196,09 доларів США; сплатити заборгованість за строковими процентами, яка станом на 02 липня 2015 року становила 76,31 доларів США; сплатити пеню за несвоєчасне повернення кредитних коштів та несвоєчасну сплату процентів, що станом на 
02 липня 2015 року становила 27,36 доларів США; сплатити штрафи за несвоєчасне страхування предмета іпотеки, що станом на 02 липня 2015 року становили 
5 000,00 грн; сплатити проценти, що будуть нараховані станом на дату повернення основної суми боргу та пеню за несвоєчасне повернення кредитних коштів і несвоєчасну сплату процентів.
 
У січні 2016 року ПАТ «Банк «Форум» звернулося до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 з позовом про стягнення заборгованості за договором кредиту.
 
14 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Банк «Форум» із зустрічним позовом, у якому просив визнати протиправними дії щодо нарахування процентів за кредитним договором (цивільна справа № 623/24/16-ц).
 
Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08 червня 
2017 року у справі № 623/24/16-ц у задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк «Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Форум» Ларченко І. М. до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Форум» про визнання протиправними дій щодо нарахування процентів за договором кредиту відмовлено. Рішення суду у цивільній справі № 623/24/16-ц жодним із учасників справи в апеляційному порядку не оскаржувалося, тому є чинним.
 
Зазначеним рішенням суду встановлено, що згідно з наданим банком розрахунком заборгованості за договором кредиту прострочена заборгованість ОСОБА_1 за нарахованими процентами станом на 23 грудня 2015 року становила 136,21 доларів США, що склало не більше як 0,426 % суми кредиту. Кожне порушення ОСОБА_1 строків повернення кредитних коштів не тривало більше трьох місяців, отже, у 
ПАТ «Банк «Форум» було відсутнє право на пред`явлення вимоги про стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором достроково. Також суд вказав, що з наданої відповідачем копії листа ПАТ «Банк «Форум» від 07 квітня 2016 року за вих. 
№ 3229/4 вбачається, що у ОСОБА_1 прострочена заборгованість з повернення кредитних коштів та процентів відсутня, тому дії банку є несправедливими та недобросовісними, оскільки ОСОБА_1 має суттєву переплату зі сплати основної суми заборгованості за договором кредиту, тобто достроково погашає суму заборгованості. Заборгованість за процентами станом на момент розгляду справи 
№ 623/24/16-ц відсутня. При цьому суд зазначив, що банк не позбавлений права вимагати стягнення у позовному провадженні поточної заборгованості у разі порушення кредитором своїх зобов`язань, однак вимоги щодо стягнення всієї суми заборгованості свідчить не про намір банку забезпечити виконання кредитного договору, а є несправедливим намаганням у скорочені терміни стягнути всю суму заборгованості за кредитним договором.
 
11 квітня 2019 року ПАТ «Банк «Форум» уклало з АТ «Кристабанк» договір 
№ 0004/19-ВБ про відступлення прав вимоги, за умовами якого ПАТ «Банк «Форум» передав АТ «Кристалбанк» права вимоги банку до позичальників за договором кредиту, де заборгованість ОСОБА_1 складала 4 558,85 доларів США 
(4 373,83 доларів США за тілом кредиту та 185,02 доларів США за процентами), та за договорами поруки від 26 лютого 2008 року № 0039/08/12-N (П-1) й від 26 лютого 2008 року № 0039/08/12-N (П-2).
 
19 липня 2019 року АТ «Кристалбанк» направило ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень кредитних зобов`язань, у якій вимагало негайно протягом 5 календарних днів погасити прострочену заборгованість за процентами у розмірі 262,47 доларів США.
 
ОСОБА_1 не заперечував, що з 28 липня 2015 року він проценти за користування коштами банку не сплачував, оскільки вважав, що банк втратив право їх нараховувати. Це ж підтверджується і наданим ОСОБА_1 розрахунком своєї заборгованості за договором кредиту, з якого вбачається, що щомісячна сума його сплат як правило не перевищувала 100,00 доларів США, що вочевидь менше за обов`язковий платіж у 134,00 доларів США на погашення тіла кредиту, визначений пунктом 2.3 договору кредиту.
 
Також з наданого ОСОБА_1 розрахунку та копій квитанцій (т. 1, а. с. 95–111) вбачається, що останній платіж здійснений ним 15 січня 2019 на суму 1 500,00 грн або 53,25 доларів США (т. 1, а. с. 94).
 
За наданим банком розрахунком у ОСОБА_1 наявна прострочена заборгованість за період із 11 квітня до 01 грудня 2019 року, нарахована пеня за несвоєчасну сплату процентів – за період із 08 травня по 10 грудня 2019 року. За цей період ОСОБА_1 не погашав ні тіло кредиту, ні проценти за користування кредитними коштами, тому надані ним розрахунок заборгованості та квитанції не спростовують наданого банком розрахунку заборгованості. 
 
Нормативно-правове обґрунтування
 
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).
 
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою 
статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
 
Пунктом 4 частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, чинній на момент пред`явлення дострокової вимоги, передбачено, що якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла – шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.
 
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
 
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
 
Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, заставою, порукою.
 
Згідно з частинами першою та другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
 
Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.
 
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.
 
Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 
ЦК України).
 
Відповідно до статті 253 ЦК Україниперебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
 
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
 
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Оскільки рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08 червня 2017 року у справі № 623/24/16-ц встановлено, що банк не мав права достроково вимагати повернення всієї суми кредиту, відповідно досудова вимога банку втратила чинність у силу положень пункту 4 частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Отже, направлення банком вимоги, яка втратила чинність, не призвело до зміни визначеного договором строку кредитування. Ці обставини, які встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, мають преюдиційне значення при вирішені цієї справи.
 
Апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що неналежне виконання ОСОБА_1 грошового зобов`язання у період із 11 квітня по 01 грудня 2019 року призвело до виникнення заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з боржника та поручителів. При цьому банком правомірно нараховувались проценти та неустойка у межах існування правовідносин, що виникли на підставі кредитного договору, укладеного між сторонами, оскільки строк кредитування не змінився з направлення банком вимоги 09 липня 2015 року з підстав, наведених вище.
 
Такі висновки апеляційного суду відповідають висновкам, сформульованим Великою Палатою Верховного Суду у справі № 638/13683/15-ц.
 
Судом апеляційної інстанції правильно встановлено, що позов пред`явлений у межах строку позовної давності.
 
Отже, Верховний Суд погоджується з висновками апеляційного суду у цій справі щодо наявності підстав для стягнення заборгованості з відповідачів у заявленому позивачем розмірі у зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов договору кредиту, оскільки направлення банком вимоги у 2015 році не призвело до зміни визначеного договором кредиту строку кредитування, відповідно кредитор правомірно нараховував проценти за користування кредитом після направлення такої вимоги.
 
У своїй касаційній скарзі заявник вказує, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, постановах Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 04 липня 
2018 року у справі № 761/4494/13-ц, від 23 травня 2018 року у справі 
№ 663/2070/15-ц, постановах Верховного Суду України 27 січня 2016 року у справі 
№ 6-990цс15, від 09 листопада 2016 року у справі № 6-2251цс16.
 
Так у справі № 663/2070/15-ц (провадження № 61-6927св18) Верховний Суд скасував постанову апеляційного суду та направив справу на новий розгляд у зв`язку з тим, що суд апеляційної інстанції за відсутності правових підстав визначив заборгованість відповідача зі сплати процентів за користування кредитом, виходячи із розміру 51,2 % річних, при цьому не визначив у межах позовної давності належний розмір заборгованості за процентами за користування кредитними коштами на рівні облікової ставки Національного банку України та відповідно до статті 625 ЦК України.
 
У справі № 161/16891/15-ц (провадження № 61-517св18) Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність у відповідача заборгованості у розмірі, вказаному у розрахунку, оскільки банк не виконав вимогу суду та не надав оригінали кредитних договорів за 2006, 2009 роки, оригінал Генеральної угоди від 09 серпня 2012 року, виписки з особового рахунку відповідача, а відповідач заперечував підписання ним Генеральної угоди та не здійснення позичальником платежів за договором.
 
Так, заявником надана, як один із прикладів неоднакового застосування судом норм права, постанова Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/4494/13-ц (провадження № 61-16448св18), де предметом позову є звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
Отже, у цих справах встановлені різні фактичні обставини, що не свідчить про невідповідність висновку апеляційного суду, сформульованому у оскаржуваному судовому рішенні, висновкам Верховного Суду, викладених у постановах 
від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц (провадження № 61-6927св18), 
від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц (провадження № 61-517св18), 
від 04 липня 2018 року у справі № 761/4494/13-ц (провадження № 61-16448св18).
 
У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
 
У справі № 6-990цс15, судами встановлено, що пред`явивши вимогу до боржника і поручителя про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентами за його користування та пені, кредитор змінив строк виконання зобов`язання, отже, змінився і строк звернення до суду, тому ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду із зазначеним позовом як до боржника, так і до поручителя з пропуском цього строку.
 
У постанові від 09 листопада 2016 року (справа № 6-2251цс16) Верховний Суд України зробив висновок про те, що, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, відсотками за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов.
 
Проте, у розглядуваній справі № 623/322/20, апеляційним судом встановлено, що строк виконання основного зобов`язання кредитором у 2015 році не змінювався, тому проценти та неустойка нараховувались у межах строку дії договору кредиту.
 
Отже, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що висновки апеляційного суду суперечать позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду та Верховного Суду України.
 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками судів щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду касаційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду у вигляді переоцінки доказів та встановлення нових обставин, які не були встановлені судами попередніх інстанцій.
 
Переглянувши у касаційному порядку судове рішення у межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, з урахуванням неможливості встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду апеляційної інстанції, Верховний Суд дійшов висновку, що оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків апеляційного суду та не дають підстав вважати, що судом порушені норми матеріального чи процесуального права, тому касаційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення залишенню без змін.
 
Щодо заяви про поворот виконання постанови апеляційного суду
 
У лютому 2021 року представник ОСОБА_1 – ОСОБА_4 подала до Верховного Суду заяву про поворот виконання постанови апеляційного суду, обґрунтовуючи її тим, що скаржником 10 лютого 2021 року повністю виконана постанова Харківського апеляційного суду від 28 січня 2021 року та сплачено заборгованість за кредитом у розмірі 4 373,83 доларів США, прострочені проценти у розмірі 494,83 доларів США, проценти у розмірі 60,75 доларів США, пеня – 3 620,57 грн та судовий збір, що підтверджується квитанціями про сплату заборгованості за кредитом та довідкою 
АТ «Кристалбанк» від 10 лютого 2021 року № 01-24 про виконання у повному обсязі зобов`язань за кредитним договором, тому наявні підстави для вирішення питання про поворот виконання постанови Харківського апеляційного суду від 28 січня 
2021 року та стягнення з позивача коштів як безпідставно набутих за постановою суду.
 
Поворот виконання рішення – це процесуальна форма захисту прав боржника. Воно можливе лише після набрання судовим рішенням законної сили. Його суть зводиться до повернення стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням.
 
У Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011 у справі за конституційним зверненням військової частини НОМЕР_2 щодо офіційного тлумачення положення пункту 28 частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 року Конституції України вказано, що поворот виконання рішення – це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.
 
Відповідно до частини першої статті 444 ЦПК України, суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: закриває провадження у справі; залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.
 
Частиною п`ятою статті 444 ЦПК України визначено, що питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони.
 
Враховуючи, що Верховний Суд дійшов висновку про залишення постанови Харківського апеляційного суду від 28 січня 2021 року без задоволення, підстав для задоволення заяви про поворот виконання цієї постанови немає.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_4 залишити без задоволення.
 
Постанову Харківського апеляційного суду від 28 січня 2021 року залишити без змін.
 
У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 – ОСОБА_4 про поворот виконання постанови Харківського апеляційного суду від 28 січня 2021 року відмовити.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                         О. В. Ступак

  І. Ю. Гулейков

  Г. І. Усик