ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

20 травня 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №585/1656/20 
Номер провадження 22-ц/816/716/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Криворотенка В. І. 
участю секретаря судового засідання – Назарової О.М., 
учасники справи: 
скаржник – ОСОБА_1 ;
заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Роменський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Північно – Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми), Акціонерне товариство «ОТП Банк».
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 лютого 2021 року в складі судді Шульги В.О., ухваленої в м. Ромни, 
                                                          
                                                          в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду зі скаргою, ОСОБА_1 просив суд визнати поважними та поновити строк для подання скарги на постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА 702203, 08.12.2009 ВДВС Роменського МРУЮ. Визнати протиправною та скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження АА 702203, 08.12.2009 ВДВС Роменського МРУЮ.
Скаргу обґрунтував тим, що 09.06.2008 року між ЗАТ "ОТП Банк”, правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк" та ним було укладено кредитний договір № СRL-SМЕС02/074/2008 р. Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09.07.2009 року з нього стягнуто на користь ЗАТ «ОТП Банк» в особі філії ЗАТ «ОТП Банк» в м. Суми заборгованість за кредитним договором в розмірі 103000 доларів США, що еквівалентно 793100,00 грн., заборгованість по відсоткам в розмірі 4548,13 дол. США, що еквівалентно 35020,60 грн., пеню за прострочення зобов`язань в розмірі 17287,66 грн., штрафні санкції в розмірі 150,00 грн., сплачений судовий збір в розмірі 1700,00 грн. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи 30,00 грн. 31.07.2009 Роменським міськрайонним судом Сумської області виданий виконавчий лист по справі № 2-693 про стягнення з нього відповідних грошових сум. 18.03.2011 року ПАТ "ОТП Банк" продало ПАТ "ОТП Факторинг Україна" кредитний портфель і відступило позивачу право вимоги за Кредитним договором та договорами поруки в зв`язку із чим ТОВ "ОТП Факторинг Україна" виступає кредитором по відношенню до нього. 17.07.2019 між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «АНСУ» було укладено договір факторингу. Згідно з вищевказаними договорами ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відступило, а ТОВ «АНСУ» прийняло на себе зобов`язання за кредитним договором № СRL-SМЕС02/074/2008р. 17.07.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «АНСУ» та, ОСОБА_2 укладено договори про відступлення права вимоги. Згідно з вищевказаним договором ТОВ «АНСУ» відступило, а ОСОБА_2 прийняв на себе зобов`язання за кредитним договором СRL-SМЕС02/074/2008р. Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05.02.2020 по справі № 585/88/20 замінено стягувача ЗАТ «ОТП Банк» у рішенні Роменського міськрайонного суду Сумські області від 09.07.2009 року по справі № 2-693/2009 за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № СRL-SМЕС02/074/2008р. на ОСОБА_2 01.07.2020 року йому стало відомо, що постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АА 702203, 08.12.2009, ВДВС Роменського МРУЮ накладено арешт на його майно. Дану постанову вважає протиправною та просить її скасувати так як, державний виконавець не повідомив його у передбачений законом порядок про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом по справі № 2-693, та не пересвідчившись в повідомленні його про початок примусового виконання рішення виніс постанову про арешт майна без достатніх на то правових підстав. Будь-які документи виконавчого провадження на його адресу відділом ДВС не направлялися. Записи щодо нього в реєстрі виконавчих проваджень та реєстрі боржників відсутні та про наявність оскаржуваної постанови йому стало відомо лише 01.07.2020 року.
Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19.02.2021 року в задоволенні скарги відмовлено.
Ухвалюючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що скаржнику було відомо про існування виконавчого листа, отже є достатньо підстав вважати що йому було відомо і про існування виконавчого провадження. Крім цього, знаючи про наявність рішення Роменського міськрайонного суду, яке не було виконано, скаржник мав усвідомлювати що позивач буде вживати заходів для виконання судового рішення, підтвердженням чого є те, що йому було відомо про наявність виконавчого листа, який судом видано. Також скаржник достовірно знав, що заборгованість за кредитним договором не було стягнуто, відповідно він усвідомлював, що державним виконавцем будуть вжиті передбачені законом заходи, спрямовані на виконання рішення суду. Крім того, скаржником не було доведено того, що  державний виконавець не повідомив його про відкриття виконавчого провадження і не переконався в отриманні ним копії постанови про відкриття виконавчого провадження
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, скаржник подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне встановлення судом фактичних обставин справи, порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нову про задоволення скарги.
Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що ним не було отримано постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження. Крім того, доказів її надсилання відповідач до суду не надав. Вказує, що сплив строку на добровільне виконання рішення суду сам по собі не є достатньою підставою з якою законодавець пов`язує накладення арешту на майно боржника. Однак, боржник повинен бути належним чином повідомленим про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом, оскільки підставою для накладення арешту є невиконання боржником без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення суду. Таким чином, державний виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, але й встановити факт її отримання боржником. Зазначає, що не переконавшись у вказаних обставинах, державний виконавець не мав права накладати арешт на його майно.
Від Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно – східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає, оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.
Від заінтересованих осіб ОСОБА_2 та Акціонерного товариства «ОТП Банк» відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
Скаржник та його представник до суду не прибули про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином завчасно. Від представника скаржника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з підстав зайнятості в іншій справі, при цьому доказів своєї участі у Роменському міськрайонному суду  по кримінальній справі до клопотання  не долучено.
За таких обставин, колегія суддів не визнала причину відкладення справи поважною,  явка до апеляційного суду не є обов`язковою, клопотання про особисту участь від скаржника не надходило, а тому вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без заявника та його представника.
Представник Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно – східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) в судове засідання не з`явився, але про місце та час його проведення повідомлений належним чином. Надав до суду заяву в якій просив слухати справу за його відсутності.
Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, але про місце та час його проведення повідомлений належним чином.
Представник заінтересованої особи АТ «ОТП Банк» в судове засідання не з`явився, але про місце та час його проведення повідомлений належним чином.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Як вбачається з матеріалів цивільної справи, рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09.07.2009 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ЗАТ «ОТП Банк» в особі філії ЗАТ «ОТП Банк» в м. Суми заборгованість за кредитним договором в розмірі 103000,00 доларів США, що еквівалентно 793100,00 грн., заборгованість по відсоткам в розмірі 4548,13 дол. США, що еквівалентно 35020,60 грн., пеню за прострочення зобов`язань в розмірі 17287,66 грн., штрафні санкції в розмірі 150,00 грн., сплачений судовий збір в розмірі 1700,00 грн. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи 30,00 грн. (а.с. 3)
Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05.02.2020 по справі № 585/88/20 замінено стягувача ЗАТ «ОТП Банк» у рішенні Роменського міськрайонного суду Сумські області від 09.07.2009 року по справі № 2-693/2009 за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № СRL-SМЕС02/074/2008р. на ОСОБА_2 (а.с. 83-84).
Як визнається сторонами, відповідно до ухвали Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02.04.2020 року ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа по справі №2-693/2009 таким, що не підлягає виконанню.
Постановою Сумського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Роменського міськрайонного суду було скасовано. Відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа №2-693 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № СRL-SMEC02/074/2008 від 09 червня 2008 в розмірі 103000 доларів США, за відсотками - 4 548,13 доларів США, пеню – 17287,66 грн., штрафних санкцій -150 грн., судовий збір 1700 грн. та витрати з інформаційно - технічного забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн., таким що не підлягає виконанню.
З інформаційної довідки від 01.07.2020 року – інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що 10.06.2009 року Октябрським ВДВС Полтавського МРУЮ державним виконавцем  винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на все нерухоме майно ОСОБА_1 . Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АА 702203, 08.12.2009 року, ВДВС Роменського МРУЮ накладено арешт на нерухоме майно боржника. (а.с.6-7).
Із витягу спецрозділу виконавчого провадження вбачається, що 15.10.2009 року старшим державним виконавцем Редьком М.В. відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ЗАТ «ОТП БАНК» заборгованості в сумі 847288,26 грн. 08.12.2009 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження АА 702203, а саме: невизначене майно, нерухоме майно на суму 932030 грн. 09 коп. 08.02.2010 винесено постанову про арешт коштів боржника, а 23.04.2010 державним виконавцем повернуто виконавчий документ стягувачу. 10.05.2011 року старшим державним виконавцем Редьком М.В. повторно відкрито виконавче провадження, проте 28.11.2011 року вказане виконавче провадження закінчене на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» а виконавчий документ направлено за належністю до іншого органу ДВС, а саме до Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ. Підставою для закінчення виконавчого провадження на направлення його до іншого відділу ДВС послугувало те, що відповідно до довідки Роменського МВ УМВС від 29.09.2011 року, акту державного виконавця від  25.11.2011 року ОСОБА_1 в м. Ромни не зареєстрований та не проживає, проживає в АДРЕСА_1 , де за ним зареєстровано 1/4 частину вищевказаної квартири. (а.с. 40-43).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час ухвалення оскаржуваної постанови) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
Відповідно ч.1,2 до ст. 8 цього Закону сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом. 
Згідно з частиною 1 ст. 11 цього Закону «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктом 5 ч. 3 ст. 11 цього Закону встановлено, що державний виконавець має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 25 цього Закону державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.
Згідно з правилами встановленими встановленими ч. 2 ст. 25 Закону державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати  рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти  днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. 
Згідно з ч. 3 ст. 27 цього Закону у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.
Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що діючою на той час редакцією ч. 2 ст. 25 цього Закону  встановлено, що за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. У разі якщо при відкритті виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на майно та кошти боржника, боржник за погодженням з державним виконавцем має право у строк до початку примусового виконання рішення  реалізувати належне йому майно чи передати кошти в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець  цього майна повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби у строк до початку примусового виконання рішення. Після внесення покупцем коштів арешт з проданого майна боржника знімається за постановою державного виконавця.
З аналізу викладених правових норм колегія суддів приходить до висновку, що наслідком добровільного виконання боржником виконавчого документу у строк встановлений державним виконавцем є звільнення останнього від стягнення з нього виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, а не заборона державному виконавцю виносити постанову про накладення арешту на кошти чи майно боржника з метою забезпечення виконання судового рішення. Разом з тим, саме накладання арешту на майно боржника чи його кошти є засобом забезпечення наступного примусового виконання виконавчого документа, а не його примусовим виконанням.
Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Водночас, скаржником не було доведено в судовому засіданні належними доказами тієї обставини, що ним не було отримано постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження і про існування самого виконавчого провадження йому було невідомо, а також обставини того, що стягувачем не подавалася заява державному виконавцю про одночасне, з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження накладання арешту на майно та кошти боржника. Вказані обставини є суттєвими для правильного вирішення справи, однак перевірити їх на даний час не виявляється за можливе з огляду на те, що з відзиву Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно – Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) вбачається, що згідно з Правилами ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженого наказом № 829 /5 від 07.06.2017 року Міністерством юстиції України термін зберігання переданих до архіву справ становить три роки.
Доводи апеляційної скарги про те, що обов`язок доведення покладається саме на державного виконавця, колегія суддів вважає неспроможними, з огляду на диспозитивність цивільного процесу і боржник, як сторона виконавчого провадження, про не звільняється від обов`язку доведення тих обставин на які він посилається у своїй скарзі. Крім того, боржник будучи обізнаний про відбуття починаючи з 2011 року зміни первісного кредитора – банку на іншу особу через відступлення права вимоги,  тривалий час не цікався  примусовим виконанням судового рішення, за яким  він є боржником  і до суду  звернувся  тільки у липні 2021р. порушив питання про скасування постанови державного виконавця про арешт його майна від 08.12.2009р.  вже коли знищені матеріали виконавчого провадження.  
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

                                                              п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 травня 2021 року.

Головуючий -                                                                                     С.С. Ткачук

Судді:                                                                                                  О.Ю. Кононенко

                                                                                                              В.І. Криворотенко