ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Московська, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6apladm.ki.court.gov.ua

Головуючий у першій інстанції: Каракашьян С.К.
                                                                                                      Суддя-доповідач: Епель О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2021 року                                                                                     Справа № 640/32621/20

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді          Епель О.В., 
суддів:                                    Карпушової О.В., Кобаля М.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 березня 2021 року у справі 

за позовом            ОСОБА_1 

до                     Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про                     визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 

В С Т А Н О В И В :

          Історія справи.
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач) про:
- визнання протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 21.07.2020 року у перерахунку позивачу що щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за заявою від 02.07.2020;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 12.03.2020 у відсотковому відношенні до суддівської винагороди, зазначеної у довідці про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці № 105/0/21-20 від 26.06.2020 та здійснити виплати з урахуванням фактично виплачених сум.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 березня 2021 року позов задоволено повністю.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а також з того, що після прийняття Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 у позивачки виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону № 1402. 
Разом з тим, суд зазначив, що позивачу довідка для перерахунку її довічного грошового утримання видана за підписом в.о. Голови Верховного Суду України Гуменюка В.І. , який є керівником відповідно до відомостей в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Тому, така довідка підлягає врахуванню ГУ ПФУ в м. Києві.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що ВС України перебуває у стані припинення, а Головою його ліквідаційної комісії є Соловйов Л.В .
Крім того, у своїй скарзі апелянт зазначає, що позивач звернулася до суду з цим позовом 21.12.2020 та, на переконання апелянта, пропустила строки заявлення позовних вимог про перерахунок її довічного грошового утримання з 12.03.2020.
Також апелянт вважає, що судом безпідставно було відшкодовано позивачу понесені нею судові витрати на сплату судового збору за рахунок асигнувань ГУ ПФУ в м. Києві.
З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права.
          Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2021 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження з 01.06.2021.
          Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості та безпідставності доводів апелянта та правильності висновків суду першої інстанції.
          При цьому, позивач вказує, що вона дізналася про порушення свого права на перерахунок довічного грошового утримання судді лише 21.07.2020, тому своєчасно звернулася до суду з цим позовом 22.12.2020.
          Крім того, позивач у своєму відзиві звертає увагу на те, що вона є суддею у відставці ВС України, а в апеляційній скарзі пенсійного органу мова йде про визначення розміру довічного грошового утримання судді Конституційного Суду України. 
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи,  колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.
Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працювала суддею з 13.01.1994, судовий стаж 32 роки 7 місяців 24 дні. 
Рішенням Вищої ради юстиції від 19.12.2016 ОСОБА_1 звільнена з посади судді Верховного Суду України у відставку.
Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві та з 22.12.2016 отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.
02.07.2020 ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою про перерахунок грошового утримання судді у відставці на підставі довідки від 26.06.2020 №105/0/21, виданої Верховним Судом України.
Зазначена довідка підписана в.о. Голови Верховного Суду України Гуменюком В.І .
Листом від 21.07.2020 № 2600-0302-8/99910 ГУ ПФУ в м. Києві повідомило позивача про відмову в проведенні перерахунку її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з тих підстав того, що до заяви про перерахунок пенсії нею додано довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за підписом в.о. Голови Верховного Суду України Гуменюка В.І .
При цьому, у вказаному листі зазначено, що з 21.06.2018 Верховний Суд України перебуває у стані припинення і право першого підпису фінансових документів належить голові ліквідаційної комісії, а не виконуючому обов`язки Голови Верховного Суду України.
Отримавши вказаний лист, ОСОБА_1 звернулась до Пенсійного фонду України.
Департаментом пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України на звернення позивача повідомлено, що Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві доручено при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці врахувати довідку про суддівську винагороду станом на 12.03.2020, видану Верховним Судом України.
У листі Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 16.11.2020 №2600-0305-8/163152 вказано, що перерахунок не проведений, проте, у зв`язку з численними зверненнями суддів у відставці з довідками, які враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці виданими за підписом в.о. Голови Верховного Суду України Гуменюка В.І. , Головним управлінням направлено запит до Верховного Суду України від 13.11.2020 № 2600-0201-7/162397, з проханням надати роз`яснення чи має дана особа право підпису на зазначених документах.
Відповіді на даний запит, на який посилається відповідач, до матеріалів справи останнім не надано.
В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, керівником Верховного Суду України значиться Гуменюк В.І .
Позивач, вважаючи своє право на перерахунок довічного грошового утримання судді порушеним, звернулася до суду з цим позовом.
Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402), «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» від 16.10.2019 № 193-IX (далі - Закон № 193), «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 №  755-IV (далі - Закон № 755-IV).
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У частині першій статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України. Підставою для звільнення судді є, зокрема подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначено Законом № 1402.
Відповідно до пункту 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402 визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.
Частиною першою статті 142 Закону № 1402 визначено, що суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених Законом № 1402, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.
Частиною третьою статті 142 Закону № 1402 передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Згідно з частиною третьою статті 135 Закону № 1402 базовий розмір посадового окладу судді становить: судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Розділом ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402 встановлено особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці. Пунктом 22 зазначеного розділу передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
Судді, які на день набрання чинності Законом № 1402 пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI. До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (пункт 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402).
Законом України від 16.10.2019 № 193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», що набрав чинності 07.11.2019, виключено пункти 22, 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення», якими передбачалося, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 №  2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».
Пунктом 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №  1402 установлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. 
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності Законом № 1402-VIII розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402 зі змінами. 
У вказаному рішенні КС України зазначено, що судді, які вже перебувають у відставці, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.
Висновки суду апеляційної інстанції.
Отже, Законом № 1402 було запроваджено різний правовий підхід та порядок грошового забезпечення суддів у відставці, а саме по-різному визначено порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, залежно від проходження ними кваліфікаційного оцінювання суддів, без урахування, при цьому, періоду виходу у відставку (до запровадження кваліфікаційного оцінювання, чи після цього). 
Втім, положення Закону № 1402 у цій частині 18.02.2020 визнані КС України неконституційними, а тому не підлягають до застосування з вказаної дати і, відповідно, з дня ухвалення КС України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 Закон № 1402 не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Разом з тим, підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16.06.2020 у зразковій справі № 620/1116/20, а також від 06.03.2019 у справі №  638/12586/16-а та від 11.02.2020 у справі № 200/3958/19-а та, відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, є обов`язковим для застосування при розгляді апеляційним судом цієї справи.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач є суддею Верховного Суду України у відставці та отримує грошове утримання судді у відставці, а отже набула право на здійснення перерахунку її утримання у зв`язку зі зміною винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
При цьому, колегія суддів відзначає, що довідка № 105/0/21-20 від 26.06.2020, на підставі якої позивач просила ГУ ПФУ в м. Києві здійснити перерахунок отримуваного нею довічного грошового утримання, підписана в.о. Голови ВС України Гуменюком В.І. , тобто особою, яка згідно з відомостями в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є керівником ВС України.
Зворотного апелянтом ані під час розгляду цієї справи в суді першої інстанції, ані при зверненні з апеляційною скаргою не доведено.
Разом з тим, згідно зі ст.ст. 1, 4 Закону № 755-IV Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи.
Державна реєстрація базується на таких основних принципах, як зокрема об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Єдиному державному реєстрі.
Крім того, Конституційним Судом України 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 було прийнято рішення яким встановлено, що норми щодо ліквідації Верховного Суду України визнані неконституційними.
Тож, доводи апелянта щодо відсутності  підстав для перерахунку довічного грошового утримання позивача за вказаною вище довідкою у зв`язку з її підписанням в.о. Голови ВС України, а не Головою Ліквідаційної комісії, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані.
При цьому, апеляційний суд також зазначає, що питання суддівської винагороди та, зокрема, грошового забезпечення судді у відставці, було неодноразово предметом дослідження КС України.
Так, Конституційний суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 № 18-рп/2011, досліджуючи поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді», зазначив, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. Конституційний суд України зазначив про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією  та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу.
Твердження апелянта про те, що позивач звернулася до суду з цим позовом 21.12.2020, а тому, на його переконання, пропустила строки заявлення позовних вимог про перерахунок її довічного грошового утримання з 12.03.2020, судова колегія вважає безпідставними з огляду на наступне. 
Так, як вбачається з обставин цієї справи позивач дізналася про порушення своїх прав, отримавши 21.07.2020 відмову ГУ ПФУ в м. Києві у здійсненні перерахунку її довічного грошового утримання судді у відставці, а до суду звернулася 22.12.2020, тобто в межах шестимісячного строку, регламентованого ст.  122 КАС України.
Крім того, як зазначалося вище, отримавши таку відмову (лист пенсійного органу), позивач 27.10.2020 звернулася з приводу належності довідки за підписом в.о. Голови ВС України до ПФУ і отримала відповідь на своє звернення про те, що ГУ ПФУ в м. Києві було доручено врахувати довідку про суддівську винагороду станом на 12.03.2020, видану ВС України, при перерахунку її щомісячного довічного грошового утримання.
Втім, у зв`язку з триваючим продовженням порушення відповідачем її права на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки № 105/0/21-20 від 26.06.2020, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність достатніх та необхідних правових підстав вважати, що позивачем було пропущено строк звернення до суду з адміністративним позовом у цій справі.
При цьому, судова колегія враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні від 04.12.1995 у справі «Беллет проти Франції», в якому Суд зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
У рішенні від 27.06.2000 у справі «Ілхан проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично, не має абсолютного характеру і перевіряючи його виконання слід звернути увагу на обставини справи.
У рішенні від 13.01.2000 у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та в рішенні від 28.10.1998 у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог, що є порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Отже, у цьому випадку відсутні достатні правові підстави для залишення позовної заяви без розгляду.
Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції безпідставно було відшкодовано позивачу понесені нею судові витрати на сплату судового збору за рахунок асигнувань ГУ ПФУ в м. Києві, колегія суддів відхиляє як такі, що суперечать нормам чинного бюджетного законодавства та ст. 139 КАС України, якою чітко визначено порядок відшкодування судових витрат.
Разом з тим, аналізуючи доводи обох сторін, колегія суддів також враховує доводи позивача, викладені в її відзиві на апеляційну скаргу, про те, що вона є суддею у відставці ВС України, а в апеляційній скарзі пенсійного органу мова йде про визначення розміру довічного грошового утримання судді Конституційного Суду України.
Надаючи оцінку всім доводам апелянта, судова колегія приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №  30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».
Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх правових підстав для задоволення позову в цій справі та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.          
Отже, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 березня 2021 року - без змін.
Розподіл судових витрат.
Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
          Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в                 м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 березня 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Судове рішення виготовлено 01 червня 2021 року.
          
Головуючий суддя                                                  О.В. Епель

Судді:                                                                       О.В. Карпушова

                                                                                                        М.І. Кобаль