ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" червня 2021 р.           Справа№ 925/719/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Дикунської С.Я.
суддів:            Тищенко О.В. 
          Шаптали  Є.Ю. 

секретар судового засідання        Макуха О.А.
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання
розглянувши матеріали апеляційної скарги Департаменту освіти   та гуманітарної політики Черкаської міської ради
на рішення     Господарського суду Черкаської області   
від                               14.12.2020 (повний текст рішення складено 18.01.2021)
у справі               №925/719/20 (суддя Довгань   К.І)
за позовом     Товариства з обмеженою відповідальністю «Каштан-Плюс»
до                                 Департаменту освіти   та гуманітарної політики
                                        Черкаської міської ради
про                             стягнення 184  445,21 грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Каштан-Плюс» (далі - ТОВ «Каштан-Плюс», позивач) звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Департаменту освіти   та гуманітарної політики Черкаської міської ради про  визнання незаконним дій   Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради щодо відміни торгів по предмету закупівлі «ДК 021:2015:15810000-9 - Хлібопродукти, свіжоспечені хлібобулочні та кондитерські вироби» оголошення UA-2020-01-11-000319-b та стягнення 184 445,21 грн. збитків. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що після визнання його переможцем процедури закупівлі та публікації повідомлення про намір укласти договір відповідач не мав права приймати рішення про відхилення пропозиції позивача та відміну торгів. В результаті неправомірних дій відповідача позивачу завдано збитків у формі упущеної вигоди, адже взявши участь в процедурі закупівлі, він розраховував в належний спосіб укласти з відповідачем відповідний договір, здійснювати постачання продукції та отримати прибуток за надання своїх послуг.
Рішенням Господарського суду   Черкаської області від 14.12.2020 у справі № 925/719/20 позов задоволено повністю. Визнано незаконними дії Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради (код ЄДРПОУ: 36299692) щодо відміни торгів по предмету закупівлі «ДК 021:2015: 15810000-9 - Хлібопродукти, свіжовипечені хлібобулочні та кондитерські вироби» оголошення UA-2020-01-11-000319-b. Стягнуто з Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради   на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Каштан-Плюс»   184 445,21 грн. упущеної вигоди та 4 868,68 грн. витрат по сплаті судового збору.
Не погоджуючись із згаданим рішенням, Департамент освіти   та гуманітарної політики Черкаської міської ради оскаржив його в апеляційному порядку, просив   скасувати та ухвалити нове, яким   в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржуване рішення ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Доводи апелянта зводяться до того, що рішення про відміну торгів відповідачем було прийнято на підставі абз. 2 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки було виявлено, що річний план, на підставі якого було оголошено закупівлю, не містив відомостей про код економічної  класифікації видатків бюджету (КЕКВ), що неможливо було усунути. У випадку не відміни торгів та укладення договору  про закупівлю такі дії могли бути кваліфіковані як нецільове використання бюджетних коштів При цьому,   позивач не поніс жодних збитків у формі упущеної вигоди через не укладення договору за результатами спірної закупівлі, оскільки між сторонами  були укладені Договори від 13.03.2019 та від 21.07.2020 на поставку аналогічного товару, за умовами яких позивач здійснював поставку  товару в 54 дошкільні навчальні заклади і отримував кошти в 2020, а тому числі й  з квітня по грудень 2020. Задовольняючи  позовну вимогу про стягнення упущеної вигоди, суд зумовив витрачання коштів з місцевого бюджету на поточний рік, які не були в ньому передбачені, що в свою чергу  обґрунтовує необхідність залучення до участі у справі в якості третьої особи Черкаської міської ради, що не зроблено судом першої інстанції  та є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення.
При цьому, до апеляційної скарги було долучено копії Договору поставки товару № 22 від 21.07.2020, додаткової угоди № 5 від 11.03.2020, додаткової угоди № 6 від 09.04.2020, розпорядження міського голови від 03.02.2021 № 102-р(в) та відомості з Єдиного веб порталу використання публічних коштів за період з 01.04.2020 по 31.12.2020 за договорами поставки.
Не погоджуючись з апеляційною скаргою, позивач подав на неї відзив, в якому стверджував про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначив, що оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не скористався своїм правом на подачу відзиву та участь в судових засіданнях,  суд здійснив розгляд справи за наявними у справі доказами, надані апелянтом (відповідачем) докази  без зазначення мотивів, причин та підстав їх неподання суду першої інстанції не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом. При цьому, позивач стверджував, що будь-яких посилань щодо виду (переліку) порушень з питань публічних закупівель, які відповідач виявив 17.04.2020, в тому числі обґрунтувань  неможливості їх усунення, протокольне рішення № 3 від 17.04.2020 не містить, отже посилання  відповідача на визначені ним  причини відміни закупівель є необґрунтованими та документально не підтвердженими. За твердженнями позивача, тендерною документацією відповідача у закупівлі не передбачено  відміни закупівлі через те, що річний план, на підставі якого було оголошено закупівлю, не містив відомостей про код економічної  класифікації видатків бюджету (КЕКВ). Про відсутність коду економічної  класифікації видатків бюджету у річному плані відповідач самостійно зазначив на сайті https://prozorro.gov.ua  при заповненні річного плану закупівлі в графі «Код згідно КЕКВ» якого було вказано «відсутній». На переконання  позивача, поведінка відповідача  щодо публікації оголошення про проведення закупівлі, відповідно до якого  не був зазначений код КЕКВ, проведення аукціону за результатами якого позивача було визнано переможцем, з подальшою відміною  закупівлі з підстав  відсутності вказаного коду у річному плані закупівлі, являється недобросовісною та такою, що суперечить його попередній поведінці. Позивач також акцентував увагу, що  законодавство у сфері публічних закупівель не встановлює для замовників заборони на виправлення помилок, допущених при заповненні електронних форм документів з публічних закупівель. Натомість п. 2.9 Примірного положення про тендерний комітет або уповноважену особу замовник має право  прийняти рішення щодо необхідності  виправлення технічних (механічних, формальних) помилок, допущених  при внесенні інформації про закупівлі. Крім цього, відміна спірної закупівлі призвела до виникнення у нього збитків  у вигляді недоодержаного прибутку, який позивач розраховував  отримати за результатами  проведення торгів та підписання договору з відповідачем, та  який був розрахований  як різниця між вартістю реалізації продукції, відповідно до прийнятої відповідачем тендерної пропозиції позивача,  та її собівартістю. В відзиві на апеляційну скаргу позивачем також заявлено про стягнення 15  000, 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
За змістом наданих апеляційному суду додаткових пояснень з клопотанням про зменшення розміру витрат позивача на правничу допомогу  відповідач (апелянт) зазначив, що  необхідність  відміни вказаної закупівлі  було відображено у висновку про результати моніторингу  процедури закупівлі, підставою проведення якого  було виявлення органами фінансового контролю ознак порушення законодавства у сфері публічних закупівель інформації, оприлюдненої  в електронній системі закупівель.  За результатами вказаного моніторингу було встановлено, що замовником у формі річного плану не відображено інформацію, передбачену п. 5 «Код згідно КЕКВ (для бюджетних коштів)», чим було порушено п. 2 Наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України  від 22.03.2016 № 490. На підтвердження правомірності  прийняття оскаржуваного відповідачем рішення, ним до пояснень долучено висновок про результатами  моніторингу процедури закупівлі  UA-2019-10-28-001671-c, відомості про відміну  замовником закупівлі UA-2019-10-28-001671-c, а копію повного тексту протокольного рішення уповноваженої особи, відповідальної за організацію та проведення процедур закупівлі від 17.04.2019 № 3. Крім цього, відповідачем зазначено клопотання про зменшення   заявлених позивачем витрат на правничу допомогу  на 70% з посиланням на їх неспіврозмірність зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом  на виконання відповідних робіт (наданих послуг), обсягом таких послуг та  ціною позову.
В наданих апеляційному суду додаткових поясненнях та запереченнях на додаткові пояснення відповідача позивач просив врахувати наведені в постановах Верховного Суду висновки, прийняті за результатами розгляду  справ у подібних правовідносинах, а також зазначив  про відсутність підстав для прийняття апеляційним судом наданих відповідачем додаткових доказів у справі. За твердженнями позивача, заявлений ним розмір витрат на правничу допомогу в сумі 15  000, 00 грн. є співмірним з ціною позову в сумі 184  445, 21 грн. та часом, витраченим адвокатом  на підготовку та відправку відзиву на апеляційну скаргу та участь в судових засіданнях. 
В судове засідання апеляційної інстанції 22.06.2021 з`явився представник позивача,  представник відповідача (апелянта) не з`явився не зважаючи на його належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить особистий підпис представника у розписці про оголошення перерви.
За приписами  ч.ч. 1, 3 ст. 202  ГПК України  неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.
Положеннями п. 1  ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої   Законом України від 17.07.1997, № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Оскільки в судове засідання апеляційної інстанції 22.06.2021 представник відповідача (апелянта), явка якого в судове засідання обов`язковою не визнавалась, не з`явився не зважаючи на його належне повідомлення про  дату, час і місце розгляду справи, враховуючи надання ним пояснень по суті апеляційної скарги в попередньому судовому засіданні та відсутність клопотань про відкладення розгляду справи суду, апеляційний суд вважає за можливе  розглядати справу за відсутності  цього представника  за наявними у справі матеріалами.
Представник позивача в вданому судовому засіданні надав пояснення, в яких заперечив доводи апеляційної скарги, просив не брати їх до уваги,  оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін.
Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Як встановлено матеріалами справи, 11.01.2020 Департаментом освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради (далі - відповідач, замовник) в порядку передбаченому Законом України «Про публічні закупівлі» було оголошено про проведення процедури закупівлі з ідентифікатором UA-2020-01-11-000319-b, предмет закупівлі: «ДК 021:2015 15810000-9 Хлібопродукти, свіжовипечені хлібобулочні та кондитерські вироби», вид процедури - відкриті торги з публікацією англійською мовою.
Закупівля відбувалася згідно тендерної документації, затвердженої рішенням уповноваженої особи замовника від 11.01.2020 (далі - Тендерна документація).
10.02.2020 позивач через електронну систему закупівель подав тендерну пропозицію на участь у вищезазначеній закупівлі.
Відповідно до протоколу замовника розгляду тендерних пропозицій учасників від 24.02.2020 позивач був допущений до участі в аукціоні по закупівлі з ідентифікатором UA-2020-01-11-000319-b.
02.03.2020 за результатами проведення аукціону відповідно до протоколу розкриття тендерних пропозицій від 02.03.2020 по закупівлі з ідентифікатором UA-2020-01-11-000319-b позивача було визнано учасником, який запропонував найменшу ціну тендерної пропозиції після закінчення аукціону.
30.03.2020 уповноваженою особою замовника було прийнято Протокольне рішення №39, відповідно до якого позивача визнано переможцем торгів по закупівлі Код ДК 021:2015 - 15810000-9 Хлібопродукти, свіжовипечені хлібобулочні та кондитерські вироби (UA-2020-01-11-000319-b).
31.03.2020 відповідачем було опубліковано повідомлення про намір укласти договір з позивачем на поставку хлібопродуктів, свіжовипечених хлібобулочних та кондитерських виробів, загальною ціною договору 3 029 534,40 грн. (п.3.2 цього Договору).
01.04.2020 позивачем через систему закупівель подано довідки про відсутність заборгованості зі сплати податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
14.04.2020 за результатами проведеної процедури закупівлі UA-2020-01-11-000319-b, Код ДК 021:2015 - 15810000-9 Хлібопродукти, свіжовипечені хлібобулочні та кондитерські вироби, позивач надав відповідачу підписані ним два примірники договору поставки, що підтверджується відміткою відповідача на супровідному до договорів листі про отримання документів.
Прот, 17.04.2020 відповідач оприлюднив витяг з протокольного рішення №3 від 17.04.2020, відповідно до якого на підставі абз.2 ч.1 ст.31 Закону України «Про публічні закупівлі» замовник відмінив торги по закупівлі Код ДК 021:2015 - 15810000-9 Хлібопродукти, свіжовипечені хлібобулочні та кондитерські вироби UA-2020-01-11-000319-b.
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади встановлено Законом України «Про публічні закупівлі».
За змістом ст. 1 вказаного Закону  тендер (торги) - це здійснення конкурентного відбору учасників з метою визначення переможця торгів згідно з процедурами, установленими цим Законом (крім переговорної процедури закупівлі); переможець процедури закупівлі - це учасник, тендерна пропозиція якого відповідає всім критеріям та умовам, що визначені у тендерній документації, і визнана найбільш економічно вигідною, та якому замовник повідомив про намір укласти договір, або учасник, якому замовник повідомив про намір укласти договір за результатами застосування переговорної процедури закупівлі; тендерна пропозиція - пропозиція щодо предмета закупівлі або його частини (лота), яку учасник подає замовнику відповідно до вимог тендерної документації.
Положеннями ст. 22 Закону України «Про публічні закупівлі» визначено вимоги до тендерної документації, яка по суті є пропозицією з визначенням всіх істотних умов та представленням проекту договору.
За результатами розгляду та оцінки тендерної пропозиції замовник визначає переможця та приймає рішення про намір укласти договір згідно з цим Законом (ч. 6 ст. 28 Закону України «Про публічні закупівлі»).
Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про публічні закупівлі» замовник відміняє торги в разі: відсутності подальшої потреби в закупівлі товарів, робіт і послуг; неможливості усунення порушень, що виникли через виявлені порушення законодавства з питань публічних закупівель; порушення порядку оприлюднення оголошення про проведення процедури закупівлі, повідомлення про намір укласти договір, передбаченого цим Законом; подання для участі в них менше двох тендерних пропозицій, а в разі здійснення закупівлі за рамковими угодами з кількома учасниками - менше трьох пропозицій; допущення до оцінки менше двох тендерних пропозицій, а в разі здійснення закупівлі за рамковими угодами з кількома учасниками - менше трьох пропозицій; відхилення всіх тендерних пропозицій згідно з цим Законом. Про відміну процедури закупівлі за такими підставами має бути чітко визначено в тендерній документації.
Торги може бути відмінено частково (за лотом).
Положення наведеної норми закону регламентують імперативний обов`язок відповідача, як замовника закупівель, відмінити торги при наявності, передбачених Законом обставин.
При цьому, суд першої інстанції вірно зазначив, що визначення переможця торгів, прийняття рішення про намір укласти договір про закупівлю та направлення переможцю повідомлення про намір укласти договір свідчить, що замовник прийняв тендерну (зустрічну) пропозицію переможця та погодився на укладення договору. Тобто, такі дії сторін свідчать про визначення сторонами умов договору про закупівлю та обов`язок укласти відповідний договір.
Зокрема, за змістом ч. 1 ст. 32 Закону України «Про публічні закупівлі» рішення про намір укласти договір про закупівлю приймається замовником у день визначення переможця, та протягом одного дня після прийняття такого рішення замовник оприлюднює на веб-порталі Уповноваженого органу повідомлення про намір укласти догові, надсилає його переможцю.
Відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону України «Про публічні закупівлі» замовник укладає договір про закупівлю з учасником, який визнаний переможцем торгів протягом строку дії його пропозиції, не пізніше ніж через 20 днів з дня прийняття рішення про намір укласти договір про закупівлю відповідно до вимог тендерної документації та пропозиції учасника - переможця. З метою забезпечення права на оскарження рішень замовника договір про закупівлю не може бути укладено раніше ніж через 10 днів з дати оприлюднення на веб-порталі Уповноваженого органу повідомлення про намір укласти договір про закупівлю.
Абзацом п.2 розділу «Результати торгів та укладання договору про закупівлю» тендерної документації передбачено, що замовник укладає договір про закупівлю з учасником, якого визнано переможцем торгів, протягом строку дії його пропозиції не пізніше ніж через двадцять днів з дня прийняття рішення про намір укласти договір про закупівлю відповідно до вимог тендерної документації та пропозиції учасника-переможця. З метою забезпечення права на оскарження рішень замовника договір про закупівлю не може бути укладено раніше ніж через десять днів з дати оприлюднення на веб-порталі Уповноваженого органу повідомлення про намір укласти договір про закупівлю.
Наведене свідчить про те, що обов`язок укласти договір про закупівлю з учасником, якого визнано переможцем торгів, покладена саме на замовника.
За змістом ч. 3 ст. 32 Закону України «Про публічні закупівлі» у разі відмови переможця торгів від підписання договору про закупівлю відповідно до вимог тендерної документації або неукладення договору про закупівлю з вини учасника у строк, визначений цим Законом, або ненадання переможцем документів, що підтверджують відсутність підстав, передбачених статтею 17 цього Закону, замовник відхиляє тендерну пропозицію такого учасника та визначає переможця серед тих учасників, строк дії тендерної пропозиції яких ще не минув.
Згідно п. 5 розділу «Результати торгів та укладання договору про закупівлю» тендерної документації, у разі відмови переможця торгів від підписання договору про закупівлю відповідно до вимог тендерної документації замовник відхиляє тендерну пропозицію цього учасника та визначає переможця серед тих учасників, строк дії тендерної пропозиції яких ще не минув.
Положеннями ч. 1 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» передбачено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
З огляду на наведене, єдиними підставами не підписання договору є дії або бездіяльність саме учасника торгів, а не замовника: відмова переможця торгів від підписання договору про закупівлю відповідно до вимог тендерної документації, не укладення договору про закупівлю з вини учасника у строк, визначений цим Законом, або не надання переможцем документів, що підтверджують відсутність передбачених ст. 17 Закону України «Про публічні закупівлі» підстав для відмови в участі у процедурі закупівлі.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.02.2020 по справі № 904/4036/18 та постановах Верховного Суду у справах №922/1999/17, №910/11239/17.
Таким чином, апеляційний суд визнає обґрунтованими  висновки суду першої інстанції про те, що Законом України «Про публічні закупівлі» визначено обов`язок замовника укласти договір про закупівлю з переможцем торгів проект, істотні умови якого вже узгоджені сторонами, при цьому єдиною підставою для відхилення тендерної пропозиції переможця торгів на цій стадії є невідповідна поведінка переможця торгів щодо ненадання документів або відмови від укладення чи неукладення договору про закупівлю.
Проте, матеріали справи не містять жодних належних  та допустимих доказів на підтвердження того, що позивачем виконані лише частково вимоги Закону щодо укладання договору про закупівлю.
При цьому, судом правомірно враховано, що за текстом наявного в матеріалах справи Витягу з Протокольного рішення №3 від 17.04.2020 взагалі немає інформації щодо порушень, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про публічні закупівлі».   
З проводу наданих відповідачем (апелянтом) суду апеляційної інстанції  копії повного тексту протокольного рішення уповноваженої особи, відповідальної за організацію та проведення процедур закупівлі № 3 від 17.04.2019 слід зазначити, що в силу принципів диспозитивності та змагальності господарського судочинства, сутність яких наведено в статтях 13, 14, 74 ГПК України, збирання доказів у справі не є обов`язком суду. Навпаки, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування у господарському процесі покладений виключно на сторони спору, кожна з яких несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Положеннями ст. 80 цього Кодексу  чітко врегульовано порядок та строки подання доказів учасниками справи, зокрема, відповідно до ч. 3 цієї статті    відповідач повинен подати  докази разом з поданням  відзиву на позовну заяву.
За змістом ч. 4  згаданої статті, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. 
Відповідно до ч. 5 цієї статті у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. 
Отже, за змістом згаданих норм всі докази, які підтверджують заперечення відповідача мають бути подані  ним одночасно з відзивом на  позовну заяву, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем до суду та належним чином обґрунтована. 
За приписами ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Таким чином, системний аналіз положень статей 80, 269 ГПК України свідчить про те, що докази, якими  відповідач обґрунтовує свої заперечення повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на відповідача покладено обов`язок подання таких доказів вчасно - з відповідним відзивом на позовну заяву.
Оскільки матеріалами справи встановлено, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак не скористався своїм правом на подачу відзиву та участь у судових засіданнях, відповідно вищезгадані докази, які подані відповідачем до апеляційного суду, не були подані відповідачем суду першої інстанції разом з відзивом на позовну заяву і суд першої інстанції не давав їм оцінки, апеляційний суд не приймає до уваги в якості додаткових доказів копію повного тексту протокольного рішення уповноваженої особи, відповідальної за організацію та проведення процедур закупівлі № 3 від 17.04.2019, а також копії Договору поставки товару № 22 від 21.07.2020, додаткової угоди № 5 від 11.03.2020, додаткової угоди № 6 від 09.04.2020, розпорядження міського голови від 03.02.2021 № 102-р(в) та відомості з Єдиного веб порталу використання публічних коштів за період з 01.04.2020 по 31.12.2020 за договорами поставки, висновку про результатами  моніторингу процедури закупівлі  UA-2019-10-28-001671-c, відомостей про відміну  замовником закупівлі UA-2019-10-28-001671-c.
Не приймаючи вказаних додаткових доказів, апеляційним судом також враховано, що подаючи їх апеляційному суду відповідач (апелянт) жодним чином не обґрунтував неможливості їх подання суду першої інстанції.
З огляду на наведене та те, що матеріали справи містять відомості лише про повне виконання позивачем всіх вимог закону щодо укладання вищезгаданого договору, чого не спростовано відповідачем, апеляційний суд визнає обґрунтованими висновки місцевого суду про недотримання відповідачем встановленого Законом України «Про публічні закупівлі» порядку відміни процедури закупівлі у зв`язку із порушенням позивача, які неможливо було усунути, що в свою чергу свідчить про незаконність дій відповідача щодо відміни процедури закупівлі, та відповідно є підставою для задоволення позовних вимог в цій частині.
Крім цього, позивачем заявлено вимоги про відшкодування збитків у вигляді неодержаного прибутку у розмірі 184 445,21 грн., які обґрунтовано тим, що внаслідок вищевказаних протиправних дій відповідача позивач не одержав прибуток, на який розраховував, що відповідно до ст. ст. 22, 1166 ЦК України є підставою для стягнення збитків (упущеної вигоди).
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 ЦК України є відшкодування збитків.
Збитками є втрати, яких особа зазнала в зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ст. 22 ЦК України).
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана неправомірними діями відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншими законами.
Під збитками в розумінні ч. 2 ст. 224 ГК України передбачаються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
До складу збитків, які підлягають відшкодуванню особою, що допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ст. 225 ГК України).
Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
При цьому саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Вина боржника у порушенні презюмується та не підлягає доведенню позивачем; відсутність своєї вини доводить особа, яка завдала шкоди.
Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б отримані у разі укладення договору і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила  можливості отримати прибуток.
Як встановлено судом, позивач, взявши участь в процедурі закупівлі, розраховував укласти з відповідачем відповідний договір, здійснювати постачання продуктів харчування та отримати прибуток за надання своїх послуг.
Проте внаслідок протиправної поведінки відповідача, ухилення від укладення з ним договору про закупівлю та, в подальшому, незаконної відміни торгів, договір закупівлі продуктів харчування, на укладення якого розраховував позивач, не був укладений. Тобто, позивач як переможець торгів, був позбавлений того, на що він правомірно розраховував у разі укладення договору, а саме - на отримання прибутку за постачання відповідачу продуктів харчування, що свідчить про наявність причинного зв`язку між протиправними діями відповідача та заподіянням збитків.
Як встановлено матеріалами справи, визначена замовником загальна очікувана вартість предмета закупівлі та розмір бюджетного призначення за кошторисом на закупівлю за кодом ДК 021:2015-15810000-9 Хлібопродукти, свіжовипечені хлібобулочні та кондитерські вироби, була визначена сума - 4 197 829,63 грн.
Оскільки п. 3.2 Договору його ціна була визначена в розмірі 3 029 534,40 грн., на переконання позивача, неправомірні дії відповідача щодо відміни процедури закупівлі з ідентифікатором UA-2020-01-11-000319-b, призвели до виникнення у позивача збитків у вигляді неодержаного прибутку, на який позивач розраховував за результатами проведення торгів та підписання   з відповідачем Договору на поставку продукції (товарів).
Специфікацією до Договору визначено договірні ціни на продукцію (товар), а саме:
- Хліб пшеничний: орієнтовна кількість: 66   441 кг; відповідність: ДСТУ 7517:2014; ціна за одиницю: 12,94 грн..; загальна вартість - 860 156,94 грн.;
- Хліб з борошна ІІ г і житнього: орієнтовна кількість: 63 950 кг; відповідність: ДСТУ 4583:2006; ціна за одиницю: 13,59 грн.; загальна вартість - 869 080,50 грн.;
- Батон із пшеничного борошна в/г: орієнтовна кількість: 66   072 кг; відповідність: ДСТУ 7707:2015; ціна за одиницю: 19,68 грн..; загальна вартість - 1 300 296,96 грн. Всього на суму 3 029 534,40 грн.
За результатами проведення аукціону по закупівлі з ідентифікатором UA-2020-01-11-000319-b позивач запропонував найменшу ціну тендерної пропозиції, а саме, 3 029 534,40 грн. з урахуванням ПДВ.
Звертаючись до суду з вимогами про стягнення з відповідача 184  445,21 грн. збитків, позивач виходив із того, що   за результатами проведеного аукціону та його тендерної пропозиції, загальна вартість закупівлі мала складати 3 029 534,40 грн.
Зокрема, матеріалами справи встановлено, що 01.04.2020 між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Черкасихліб ЛТД» було укладено Договір поставки за №214 на поставку хліба, хлібобулочних, кондитерських виробів та інших продуктів харчування, строком дії до 31.12.2023.
07.02.2020 ТОВ «Черкасихліб ЛТД» листом (вих. №07/02) повідомило позивача про те, що у разі визнання його переможцем у тендері на постачання хлібобулочних виробів до дитячих закладів Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради зможе відпускати продукцію по заниженим цінам, а саме:   хліб пшеничний подовий 0,85 кг - 12,29 грн. за кг; хліб український новий подовий 0,85 кг - 12,71 грн. за кг;   батон Нива 0,45 кг - 18,40 за кг.
Чистий сукупний прибуток позивач розрахував, як різницю між вартістю реалізації продукції відповідно до прийнятої відповідачем тендерної пропозиції позивача та її собівартістю, що склала 184 445,21 грн. (3 029 534,40 грн. - 2 845 089,19 грн. = 184 445,21грн.).
Погоджуючись із розміром заявлених позивачем до стягнення збитків у формі упущеної вигоди, судом враховано, при підготовці до проведення спірної закупівлі позивач звернувся до свого потенційного постачальника з метою визначення цін на хлібні продукти, які складають предмет спірної закупівлі. Ціни на постачання позивачу хлібобулочних виробів визначено на підставі листа ТОВ «Черкасихліб ЛТД». Ціна за одиницю товару визначена за даними постачальників помножена позивачем на кількість товару згідно з специфікацією, розміщеною замовником на веб порталі уповноваженого органу, на підставі чого отримано загальну суму витрат на виконання спірного договору про закупівлю.
Сума доходу, який отримав би позивач обчислено як різницю між ціновою пропозицією позивача та витратами на закупівлю товару позивачем. Проте до суми витрат позивачем не включено суми податку на доходи, оскільки вказане податкове зобов`язання виникне у нього на підставі рішення суду із сплатою відповідних платежів до державного бюджету.
Всі зазначені вище обставини, в тому числі укладений з ТОВ «Черкасихліб ЛТД» Договір поставки та лист цього товариства підтверджують можливість здійснення поставки саме для закупівлі з ідентифікатором UA-2020-01-11-000319-b, відтак дохід позивача в розмірі 184 445,21 грн., який він міг би отримати за результатами підписання Договору по закупівлі продукції за кодом ДК 021:2015 - 15810000-9 Хлібопродукти, свіжовипечені хлібобулочні та кондитерські вироби, не є абстрактним, та підтверджується реальною можливістю отримання позивачем зазначеної грошової суми, у разі виконання відповідачем зобов`язання належним чином.
При дослідженні обставин, які свідчили про реальність намірів позивача на укладання Договору про закупівлю та виконання його умов, судом також взято до уваги, що позивач здійснює свою діяльність з 05.05.2000, що підтверджується Витягом з ЄДРПОУ, а в матеріалах справи наявні Договори поставки товару №17  від 08.04.2019   на поставку сирних продуктів за кодом ДК 021:2015 - 15540000-5;   №17 від 13.03.2019     на   поставку хлібопродуктів за кодом ДК 021:2015:-15810000-9;   №01    13.01.2020   на поставку м`яса за кодом ДК 021:2015:-15110000-2, укладені, зокрема, між позивачем та відповідачем в минулих періодах, також за результатами проведення публічних закупівель, а вартість продуктів харчування, що постачалась за їх умовами в декілька разів перевищує вартість предмета закупівлі за спірним договором.
При цьому, доказів порушення позивачем умов договорів поставки та застосувань до нього оперативно-господарських санкцій матеріали справи  не містять.
Крім цього, як вище згадувалось, позивач має укладені договори з постачальником продукції, яка складає предмет спірної закупівлі, а саме, з ТОВ «Черкасихліб ЛТД», що вказує на фактичну можливість постачання продукції через налагоджені господарські відносини з виробниками та дистриб`юторами продуктів харчування.
Таким чином, суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами здійснення ним реальних господарських операцій, які за своїм змістом є аналогічними предмету спірної закупівлі, налагодження виробничих зв`язків з постачальниками продукції, тобто можливість та реальний намір виконати умови договору про спірну закупівлю з отриманням відповідного прибутку.
За таких обставин та враховуючи встановлені судом наявність в діях відповідача всіх елементів цивільного правопорушення, зокрема, протиправної поведінки, завданих збитків та причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про стягнення 184 445,21 грн. збитків у формі упущеної вигоди, які підлягають задоволенню в повному обсязі.
Доводи апелянта з приводу неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм  матеріального  права та порушення вимог процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення, а також з приводу невідповідності висновків місцевого суду обставинам справи, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
В  ході розгляду справи апеляційним судом  відповідачем заявлено вимоги про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 15 000, 00 грн.
За змістом ст. 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Право учасників справи користуватися правничою допомогою передбачено ст. 16 ГПК України.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Положеннями ч. 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ст. 126 ГПК України).
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити цей розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.
Витрати, які підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у встановленому Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядку. Дія цього Закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.
У відповідності до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, передбаченому цим Законом.
Визначення договору про надання правової допомоги також наявне в ст.1 вишщезгаданого Закону, відповідно до якої договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано главою 63 ЦК України. Зокрема, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, які встановлені договором (ст. 903  ЦК України ).
Положеннями ст. 632 ЦК України врегульовано поняття ціни договору, зокрема, визначено, що  ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
За змістом ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При цьому, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв
Таким чином, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, необхідно виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Як встановлено матеріалами справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу  позивачем  до матеріалів справи долучено  копію  Договору про надання  правової допомоги № 05/01/21 від 05.01.2021, додаткової угоди № 6 від 09.03.2021 до Договору про надання  правової допомоги № 05/01/21 від 05.01.2021, якою визначено вартість послуг в межах розгляду даної справи судом апеляційної інстанції в розмірі 15  000, 00 грн.,  що може бути розраховано як 3  000, 00 грн. за кожну годину роботи адвоката,  акту приймання-передачі  послуг від 08.04.2021 на суму 15  000, 00 грн., квитанції  №0.0.2081184617.1 від 09.04.2021 на суму 15  000, 00 грн., детальний опис робіт на суму 15  000, 00 грн., яка складається з 12  000, 00 грн. за підготовку відзиву та 3  000, 00 грн. за участь в судових засіданнях.
Надані  позивачем Договір, Додаткова угода, акт приймання-передачі, квитанція та детальний опис не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Аналогічна правова позиція наведена в додатковій постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі №   910/2170/18.
Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, а також неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі   статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). 
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
За приписами ч.6 ст.126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Як вище згадувалось, проти згаданих витрат на правову допомогу, відповідач заперечував  та просив зменшити їх на 70%, вказуючи на їх неспівмірність зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом  на виконання відповідних робіт (наданих послуг), обсягом таких послуг та  ціною позову в сумі 184  445, 21 грн. 
Вказані доводи відповідача (апелянта) відхиляються апеляційним судом як безпідставні та необґрунтовані, адже заявлена позивачем до стягнення сума витрат на правову допомогу документально підтверджена, є співрозмірною щодо витраченого адвокатом часу та об`єму виконаної роботи, та відповідає критерію розумності їх розміру.
З огляду на наведене, сукупність доказів щодо витраченого адвокатами часу та об`єму виконаної роботи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг й виконаних робіт та ціною позову,  відтак підлягає задоволенню в заявленому до стягнення розмірі, а саме, в сумі 15 000, 00 грн.
За приписами ч.ч. 1, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України  та  ратифікацію   Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР   Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття   Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Зокрема, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18.07.2006  та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
За рішенням від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи апелянта за текстом його апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.
Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту освіти   та гуманітарної політики Черкаської міської ради залишити без задоволення, рішення Господарського суду Черкаської області від 14.12.2020 у справі №925/719/20 - без змін.
Стягнути з Департаменту освіти   та гуманітарної політики Черкаської міської ради (18000, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Гоголя, буд. 251, ідентифікаційний код 36299692) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Каштан-Плюс»  (18002, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Благовісна, буд. 174, ідентифікаційний код 30955757) 15  000, 00 грн. витрат на  професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Видачу наказу доручити Господарському суду Черкаської області
Матеріали справи № 925/719/20 повернути до Господарського суду Черкаської області.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст.  288-289  ГПК України. 

                                                          Повний текст постанови складено 29.06.2021 

Головуючий суддя                                                            С.Я. Дикунська 

Судді                                                                                О.В. Тищенко

                                                                                Є.Ю. Шаптала