ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/7255/20                                                                    Суддя (судді) першої інстанції: Щавінський В.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  06 квітня 2021 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача                               Аліменка В.О., 
суддів                                                   Кучми А.Ю., Безименної Н.В.
за участю секретаря                               Юрковець А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будкомпанія- Груп" на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будкомпанія- Груп" до Головного управління ДПС у Київській області про скасування повідомлення-рішення,  -

В С Т А Н О В И Л А:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Будкомпанія- Груп" (далі - ТОВ "Будкомпанія- Груп", позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Київській області (далі - ГУ ДПС у Київській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0005830510 від 18.03.2020 року, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість на суму 233370,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що висновки податкового органу, що правовідносини позивача з контрагентом ТОВ «Єврогранд Люкс» не мали реального характеру є необґрунтованими та безпідставними, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 18.03.2020 року №0005830510 є протиправним та підлягає скасуванню.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить суд вказане судове рішення скасувати та винести нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. На думку апелянта, оскаржуване рішення винесено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ГУ ДПС у Київській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Будкомпані-Груп" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Єврогранд Люкс» за період з 01.05.2019 року по 31.05.2019 року та з 01.09.2019 року по 30.09.2019 року, за результатами якої складено акт перевірки від 21.02.2020 року №176/10-36-05-10/41340658.
В акті перевірки зазначено, що ТОВ «Будкомпані-Груп» порушено п. 198.1, 198.3 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість в сумі 186696 грн., в т.ч. за травень 2019 року на суму ПДВ 69029 грн. та за вересень 2019 року на суму ПДВ 117667 грн.
На підставі висновків, викладених в акті перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення - рішення від 18.03.2020 року №0005830510 про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 233370,00 грн. (з яких податкове зобов`язання 186696 грн. та 46674 грн. штрафні (фінансові) санкції (штрафи).
Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням від 18.03.2020 №0005830510 ТОВ «Будкомпані-Груп» оскаржило його до Державної податкової служби України, яка за результатом розгляду скарги прийняла рішення за №18261/6/99-00-08-05-02-06 від 04.06.2020 яким скаргу залишено без задоволення.
Не погоджуючись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням відповідача, позивач звернувся до суду.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спірне податкове повідомлення - рішення є правомірним, оскільки позивачем ненадано доказів, які свідчать про реальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом.
Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.
Відповідно до вимог частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та Законами України.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів. їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Підпунктом 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України передбачено, що органам державної податкової служби надане право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом. Порядок проведення перевірок визначений статтями 75-86 Податкового кодексу України.
Згідно з підпунктом 20.1.6 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право, крім іншого, для здійснення функцій, визначених податковим законодавством, отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, у порядку, визначеному цим Кодексом, інформацію, довідки, копії документів (засвідчені підписом платника податків або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності) про фінансово-господарську діяльність, отримувані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, дотриманням вимог іншого законодавства, здійснення контролю за яким покладено на органи державної податкової служби, а також фінансову та статистичну звітність, в порядку та на підставах, визначених цим Кодексом.
Статтею 56 Податкового кодексу України передбачено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з;
а) придбання або виготовлення товарів та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;
г) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Згідно пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно до вимог пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з, у тому числі, придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу
Відповідно до вимог пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді: б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов`язковим.
Згідно з пунктом 201.4 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов`язань продавця.
Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу (п.201.8 ст.201 Податкового кодексу України).
Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV) зокрема передбачено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Отже, господарська операція повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Частиною 2 статті 3 Закону № 996-XIV передбачено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються наданих бухгалтерського обліку.
Відповідно до вимог статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Отже, з викладених правових норм вбачається, що правовою підставою для формування суб`єктом господарювання показників податкової звітності, які в наступному враховуються ним при обчисленні об`єкта оподаткування, є реальність здійснення господарських операцій, за якими ним були понесені такі витрати, що підтверджується відповідною первинною документацією.
При цьому, слід враховувати, що первинні документи, які стали підставою для формування показників податкової звітності підприємства, виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого у взаємовідносинах з юридичною особою - позивачем у справі встановлена вироком суду, що набрав законної сили, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноваженими особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, оскільки статус фіктивного підприємства за наявності зазначених умов несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть при формальному підтвердженні її первинними документами.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 05.05.2018 р. по справі 826/11377/14, від 27.02.2018 р. по справі № 813/1974/17.
Судом першої інстанції встановлено, що Управлінням капітального будівництва Білоцерківської міської ради було проведено тендер на закупівлю робіт по реконструкції алеї бул. Михайла Грушевського (в р-ні буд.4) в м. Біла Церква Київської області переможцем якого стало ТОВ «Будкомпані-Груп» (UA-2019-05-03-000322-b-c1).
03.05.2019 року між Управлінням капітального будівництва Білоцерківської міської ради (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будкомпані-Груп» (Підрядник) укладено договір №70 «Реконструкція алеї бул. Михайла Грушевського (в р-ні буд.4) в м. Біла Церква Київської області».
Згідно п. 1.1 вказаного договору Підрядник, зобов`язується своїми силами і засобами та на свій ризик, в межах Договірної ціни, що наведена в розділі ІІІ Договору, виконати роботи з Реконструкції алеї бул. Михайла Грушевського (в р-ні буд.4) в м. Біла Церква Київської області (надалі - Об`єкт), за завданням Замовника та у встановлений строк здати виконані роботи Замовнику, а Замовник зобов`язується надати Підряднику фронт робіт, передати проектно-кошторисну документацію, прийняти від Підрядника закінчені роботи та оплатити їх.
Пунктом 1.2 вказаного договору передбачено, що роботи виконуються Підрядником згідно проектно-кошторисної документації в межах ціни цього Договору.
Відповідно до п.1.3 Підрядник повинен виконати передбачені цим Договором роботи, якість яких відповідає державним стандартам, будівельним нормам, іншим нормативно-правовим актам та проектно-кошторисній документації.
Згідно п. 3.1 договору договірна ціна за цим договором складає: 1348408,43 грн. (у т.ч. ПДВ 224 734,74 грн.)
У подальшому між сторонами укладено додаткову угоду №1 про внесення змін до договору згідно якої пункт 3.1 договору №70 від 03.05.2019р. викладено в наступній редакції: договірна ціна за цим договором складає - 1218 883,83 грн. (один мільйон двісті вісімнадцять тисяч вісімсот вісімдесят три грн. 83 коп.) у тому числі ПДВ 203 l47,31 грн.(двісті три тисячі сто сорок сім грн. 3l коп.)
Позивач стверджує що зобов`язання за вищевказаним договором він самостійно не виконовував, а залучив для його виконання субпідрядника ТОВ «Єврогранд Люкс», крім того у вказаного підприємства купувалась бруківка та поребрик.
Як вбачається з матеріалів справи вбачається, між ТОВ «Єврогранд Люкс» (далі - «Субпідрядник»), в особі директора Стьопкіна М.П., який діє на підставі Статуту, та ТОВ «Будкомпані - Груп» (далі - «Генпідрядник»), в особі директора Левашова Є.В., який діє на підставі Статуту, укладено Договір субпідряду №2005/19 від 20.05.2019 року (далі - Договір субпідряду).
Згідно п.1.1 Договору субпідряду Генпідрядник доручає, а Субпідрядник зобов`язується власними силами і засобами, у відповідності до проектної документації та умов цього договору, виконати роботи з реконструкції алеї вул. Михайла Грушевського (район буд.4) в м. Біла Церква Київської області, а Генпідрядник прийняти та оплатити виконані роботи.
Матеріали для виконання робіт Генпідрядник передає Субпідряднику за актом приймання-передачі, що є додатком №6, згідно відомостей ресурсів витрат Генпідрядника (п.1.4 Договору субпідряду).
Строки виконання робіт визначені календарним планом виконання робіт та встановлюються: травень-липень 2019 року (п.2.1 Договору субпідряду). Ціна договору визначається на основі зведеного кошторисного розрахунку, є твердою і складає 706000,00 грн., в тому числі ПДВ 117666,67 грн. (п.3.1 Договору субпідряду).
21.05.2019 року між ТОВ «Єврогранд Люкс» (далі - «Продавець»), в особі директора Стьопкіна М.П., який діє на підставі Статуту, та ТОВ «Будкомпані-Груп» (далі - «Покупець»), в особі директора Левашова Є.В., який діє на підставі Статуту, укладено Договір купівлі-продажу №21/05-19 (далі - Договір купівлі-продажу).
Відповідно до п. 1.1 Договору купівлі-продажу Продавець зобов`язується передати, а Покупець зобов`язується оплатити та прийняти за встановленою ціною товар, згідно рахунка-фактури, що є невід`ємною частиною даного договору.
Розрахунок здійснюється шляхом зарахування на розрахунковий рахунок Продавця передоплати в розмірі 100% вартості товару (п. 4.1 Договору купівлі-продажу). Транспортування: доставка здійснюється транспортом та за рахунок Покупця (п. 5.1 Договору купівлі-продажу).
На підставі вказаного договору позивачем у ТОВ «Єврогранд Люкс» придбано:
- бруківку Креатив (Болонья) (718,2 м2) на загальну суму 363256,93 грн. (в т.ч. ПДВ 60542,82 грн.);
- поребрик 6 (297 м2) на загальну суму 50918,87 грн. (в т.ч. ПДВ 8486,48 грн.);
Безпосередньо позивачем на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу сплачено на рахунок ТОВ «Єврогранд Люкс» 414175,80 грн. (в т.ч. ПДВ 69029,30).
Позивач зазначає, що вищевказані матеріали ним придбані у ТОВ «Єврогранд Люкс» після чого позивач власним автотранспортом забрав вищевказані матеріали і знову ж таки передав їх ТОВ «Єврогранд Люкс» для виконання договору субпідряду. Проте, позивачем не обґрунтовано господарську мету вказаних операцій.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано Акт приймання-передачі матеріалів для виконання робіт на об`єкті Реконструкція алеї бул. Михайла Грушевського (в р-ні буд.4) в місті Біла Церква Київської області за Договором субпідряду №2005/19 від 20.05.2019, який є Додатком №6 до Договору №2005/19 від 20.05.2019.
Згідно вищевказаного акту позивачем передано ТОВ «Єврогранд Люкс» також інші будівельні матеріали (крім вже придбаної бруківки та поребрика) для виконання договору субпідряду на загальну суму 229234,01 грн. зокрема:
- гофрована труба Д=50 мм з протяжкою (315 м), 15м, сіра DKC за ціною 4542,3 грн.;
- бетон М200 (2 м3) за ціною 2500 грн.;
- світильник паркового освітлення Wing-145.02.777.19LED 100W (10 штук) за ціною144675 грн.;
- лава Валеріо 1500 мм (14 штук) за ціною 46433,38 грн.;
- лава Валеріо 2000 мм (2 штук) за ціною 8500 грн.;
- урна Принц з баком (1 штука) за ціною 3833,33 грн.;
- урна Сіті (12 штук) за ціною18750 грн.
Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що різниця між коштами отриманими позивачем від Управлінням капітального будівництва Білоцерківської міської ради на підставі Договору підряду та сплаченими ним ТОВ «Єврогранд Люкс» на виконання договору субпідряду (Договір субпідряду, Договір купівлі-продажу, а також вартість переданих матеріалів) є від`ємною і становить мінус 130 529,98 грн. (1218 883,83 грн. - 706000 грн. - 414175,80 грн. - 229234,01 грн.). 
Отже, не зрозумілим є здійснення позивачем заплановано збиткових операцій з ТОВ «Єврогранд Люкс» при проведенні реконструкції алеї. Хоча ТОВ «Будкомпані-Груп» (як переможець тендеру UA-2019-05-03-000322-b) мало технологічні можливості самостійно виконати укладений Договір підряду.
Під час апеляційного розгляду справи представник позивача пояснив, що навіть, якщо різниця між коштами отриманими ТОВ «Будкомпані-Груп» на підставі Договору підряду та сплаченими ним ТОВ «Єврогранд Люкс» на виконання договору субпідряду є від`ємною і становить мінус 130 529,98 грн., це всерівно дає їм можливіть брати участь і вигравати у тендерах.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, та було встановлено судом першої інстанції, при дослідженні придбання (виконання) робіт по реконструкції алеї бул. Михайла Грушевського (в р-ні буд.4) в м. Біла Церква Київської області не встановлено їх джерело походження.
В свою чергу, колегія суддів звертає увагу, що господарські операції є такими, що вчинені у межах господарської діяльності, лише за наявності розумних економічних причин (ділової мети). Операція, позбавлена таких економічних причин, не підлягає відображенню в податковому обліку.
При цьому, при визначенні податкових наслідків розглядуваних операцій необхідно враховувати, що ділова мета господарської операції є недобросовісною у разі домінування податкової мети (зниження податкового навантаження, одержання податкових пільг та переваг тощо) над комерційною метою.
Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. 
Отже, господарські операції (поставка, продаж, фінансова допомога, інвестиція тощо) є самостійним поняттям, відмінним від правочинів або господарських зобов`язань. Наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто ті, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника податків.
Тобто, необхідною умовою для віднесення до складу податкового кредиту сум є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.
Витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.
Таким чином, недоведеність фактичного здійснення господарської операції позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.
Крім того, слід зазначити, що формальна наявність договору, видаткових накладних, рахунків на оплату тощо, за встановлених у справі обставин, не є достатнім та беззаперечним документальним підтвердженням фактичного виконання договірних відносин, і не дає можливості суду дійти обґрунтованого й переконливого висновку про фактичне проведення господарських операцій. Первинні документи, зокрема, податкові накладні, не можуть бути свідченням фактичного виконання операцій з поставки за наявності у справі обставин, які виключають можливість такої поставки між суб`єктами.
Зазначена правова позиція міститься також у постанові Верховного Суду від 15.05.2020 року у справі № 823/1538/16.
Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на позицію Верховного Суду викладену у постанові від 20 лютого 2019 року у справі №820/4729/16, що правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод (валових витрат та податкового кредиту) виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.
Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкових вигод.
Недоведеність наявності вказаних умов позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкових вигод, а покупця - права на їх формування та відображення у бухгалтерському та податковому обліку.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
Відповідно до ч. ч. 1, 2   ст. 77 КАС України   кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених   статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно   ст. 316 КАС України   залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321-322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будкомпанія- Груп" - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                      В.О. Аліменко 

Судді                                                                                          А.Ю. Кучма 

                                                                                                    Н.В. Безименна

Повний текст постанови складено 08 квітня 2021 року.