ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
25 травня 2021 року           справа №360/3523/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Міронової Г.М., Геращенка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року (повне судове рішення складено 22 січня 2021 року у м. Сєвєродонецьку) у справі № 360/3523/20 (суддя в І інстанції Кисельова Є.О.) за позовом ОСОБА_1 до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 

                                                          УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі – Білокуракинське ОУФПУ Луганської області), в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Білокуракинське ОУФПУ Луганської області про відмову в призначенні пенсії №18 від 04.12.2019;
- зобов`язати Білокуракинське ОУФПУ Луганської області призначити пенсію за віком як водію міського пасажирського транспорту відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 114 Закону України № 1058-ІV від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058-ІV) пенсію з 26.11.2019 відповідно до заяви про призначення пенсії від 26.11.2019, зарахувавши: до загального стажу роботи періоди роботи з 21.08.1981 по 12.10.1981 на посаді теслі (мовою оригіналу плотника) першого розряду та з 21.11.1985 по 24.12.1986 на посаді теслі (мовою оригіналу плотника) другого розряду у Сватівській ПМК -150 та з 01.01.2004 по 14.01.2004, з 10.02.2004 по 10.08.2004, з 15.09.2004 по 10.01.2005, з 21.02.2005 по 19.12.2005, з 03.02.2006 по 21.07.2006, з 18.09.2006 по 12.10.2006, з 09.03.2007 по 31.10.2007, з 25.12.2007 по 21.02.2008, з 29.02.2008 по 04.07.2008, з 07.08.2008 по 20.02.2009, з 27.03.2009 по 23.05.2009 на посаді водія тролейбуса регулярних міських пасажирських маршрутів у державному унітарному підприємстві м. Москви «Мосгортранс»; до пільгового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком як водію міського пасажирського транспорту відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-ІV від 09.07.2003 з 29.03.1991 по 03.07.1996 у міському комунальному підприємстві «Луганськелектротранс» на посаді водія тролейбуса третього класу та з 01.01.2004 по 14.01.2004, з 10.02.2004 по 10.08.2004, з 15.09.2004 по 10.01.2005, з 21.02.2005 по 19.12.2005, з 03.02.2006 по 21.07.2006, з 18.09.2006 по 12.10.2006, з 09.03.2007 по 31.10.2007, з 25.12.2007 по 21.02.2008, з 29.02.2008 по 04.07.2008 , з 07.08.2008 по 20.02.2009, з 27.03.2009 по 23.05.2009 на посаді водія тролейбуса регулярних міських пасажирських маршрутів у державному унітарному підприємстві м. Москви «Мосгортранс».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26.11.2020 звернувся до Білокуракинського ОУПФУ Луганської області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах як водію міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) відповідно до ст. 114 Закону № 1058-ІV із пакетом документів. 04.12.2019 позивачем отримано рішення про відмову в призначення пенсії від 04.12.2019 № 18.
Позивач вважав рішення Білокуракинського ОУПФУ Луганської області від 04.12.2019 № 18 протиправним та таким, що порушує права позивача на належний соціальний захист. 
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року позовні вимоги задоволені.
Визнано протиправним та скасовано рішення відповідача від 04 грудня 2019 року № 18 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах за віком відповідно до пункту 8 частини 2 статті 114 Закону № 1058-ІV ОСОБА_1 . 
Зобов`язано Білокуракинське ОУПФУ Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26 листопада 2019 року, зареєстровану за № 1522 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 8 частини 2 статті 114 Закону № 1058-ІV, з урахуванням правової оцінки, наведеної судом у рішенні. 
Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд не надав належної правової оцінки фактичним обставинам справи в сукупності з нормами чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, у зв`язку із чим дійшов хибного висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Апелянт вважає, що оскільки неможливо зарахування до страхового стажу позивача, у тому числі який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах спірних періодів роботи з 21.08.1981 по 12.10.1981, з 21.11.1985 по 24.12.1986, з 29.03.1991 по 03.07.1996 через невідповідність записів у трудовій книжці позивача вимогам чинного законодавства України та неможливість прийняття довідок про підтвердження стажу роботи, тому рішення Білокуракинського ОУФПУ Луганської області про відмову в призначенні пенсії №18 від 04.12.2019 є законним та обґрунтованим.
Всі особи, які беруть участь в справі, до апеляційного суду не прибули, тому апеляційне провадження здійснено в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
26.11.2019 позивач звернувся до Білокуракинського ОУФПУ Луганської області із заявою при призначення пенсії за віком, зазначивши при цьому, що пенсія на іншій підставі не призначалась, на момент звернення працює. Вказана заява разом із додатками до неї 26.11.2019 була прийнята посадовими особами відповідача та зареєстрована за № 1522, про що свідчить відповідна розписка повідомлення (а.с.106-107). 
За результатами розгляду заяви позивача, 04.12.2019 Білокуракинським ОУПФУ Луганської області було прийнято рішення № 18 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .. Зі змісту рішення від 04.12.2019 № 18 вбачається, що загальний стаж позивача становить 22 роки 04 місяці 16 днів, у тому числі 3 роки 8 місяців 22 дня на посадах, що дає право на призначення пенсії, яка передбачена пунктом 8 статті 114 Закону № 1058-ІV. До загального стажу ОСОБА_1 не враховано періоди роботи з 21.08.1981 по 12.10.1981 та з 21.11.1985 по 24.12.1986 у Сватівський ПМК – 150 через порушення пункту 2.3 Інструкції № 58. До стажу роботи, що дає право на призначення пенсії відповідно до пункту 8 статті 114 Закону України № 1058-IV не враховано періоди роботи: з 29.03.1991 по 03.07.1996 у міському комунальному підприємстві «Луганськелектротранс» через надання довідок про підтвердження роботи органами, розташованими на тимчасово окупованій території України та з 01.01.2004 по 23.05.2009 у державному унітарному підприємстві м. Москви «Мосгортранск» у зв`язку із відсутністю підтвердження сплати за ОСОБА_2 внесків до Пенсійного фонду (а.с.84-85).
Відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 08.06.1981 та вкладишів до неї, у межах спірних правовідносин, судом встановлено, що вона містить наступні записи про роботу ОСОБА_1 : 
- 21.08.1981 прийнятий до Сватівського ПМК-150, наказ № 47к від 21.03.1981, запис № 4; 
- 12.10.1981 звільнений у зв`язку з призовом до Радянської армії, наказ № 57к від 12.10.1981, запис № 6; 
- 21.11.1985 прийнятий теслею 2 розряду, наказ № 72-к від 21.11.1985, запис № 7; 
- 24.12.1986 звільнений по ст. 38 КЗпП УРСР за власним бажанням, наказ № 2-к від 05.01.1987, запис № 10; 
- 29.03.1991 переведений водієм тролейбуса 3 класу, наказ № 171 від 29.03.1991, запис № 24; 
- 03.07.1996 звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, наказ № 97к від 03.07.1996, запис № 27; 
- 24.04.2003 прийнятий в ДУП м. Москви «Мосгортранс» водієм тролейбуса 2 класу для роботи на регулярних міський пасажирських маршрутах по строковому трудовому договору, наказ № 258-к від 24.04.2003, запис № 40; 
- 14.01.2004 звільнений по закінченню трудового договору відповідно до п. 2 ст. 77 Трудового кодексу РФ, наказ № 34-к від 14.01.2004, запис № 41; 
- 10.02.2004 прийнятий в ДУП м. Москви «Мосгортранс» водієм тролейбуса для роботи на регулярних міський пасажирських маршрутах по строковому трудовому договору, наказ № 101-к від 10.02.2004, запис № 42;
- 10.08.2004 звільнений по закінченню трудового договору відповідно до п. 2 ст. 77 Трудового кодексу РФ, наказ № 536к від 10.08.2004, запис № 43;
- 15.09.2004 прийнятий в ДУП м. Москви «Мосгортранс» водієм тролейбуса для роботи на регулярних міський пасажирських маршрутах по строковому трудовому договору, наказ № 630-к від 15.09.2004, запис № 44;
- 10.01.2005 звільнений по закінченню трудового договору відповідно до п. 2 ст. 77 Трудового кодексу РФ, наказ № 1-к від 10.01.2005, запис № 45;
- 21.02.2005 прийнятий в ДУП м. Москви «Мосгортранс» водієм тролейбуса для роботи на регулярних міський пасажирських маршрутах по строковому трудовому договору, наказ № 115-к від 21.02.2005, запис № 46;
- 19.12.2005 звільнений по закінченню трудового договору відповідно до п. 2 ст. 77 Трудового кодексу РФ, наказ № 888-к від 19.12.2005, запис № 47;
- 03.02.2006 прийнятий в ДУП м. Москви «Мосгортранс» водієм тролейбуса для роботи на регулярних міський пасажирських маршрутах по строковому трудовому договору, наказ № 66-к від 03.02.2005, запис № 48;
- 21.07.2006 звільнений  по закінченню трудового договору відповідно до п. 2 ст. 77 Трудового кодексу РФ, наказ № 499-к від 21.07.2006, запис № 49; 
- 18.09.2006 прийнятий в ДУП м. Москви «Мосгортранс» водієм перегонщиком 2 класу на ділянку профогляду  по строковому трудовому договору, наказ № 656-к від 18.09.2006, запис № 50;
- 12.10.2006 звільнений  по закінченню трудового договору відповідно до п. 2 ст. 77 Трудового кодексу РФ, наказ № 725-к від 12.10.2006, запис № 51;
- 09.03.2007 прийнятий в ДУП м. Москви «Мосгортранс» водієм тролейбуса для роботи на регулярних міський пасажирських маршрутах по строковому трудовому договору, наказ № 156-к від 09.03.2007, запис № 52; 
- 31.10.2007 звільнений  по закінченню трудового договору відповідно до п. 2 ст. 77 Трудового кодексу РФ, наказ № 725-к від 12.10.2006, запис № 53;
- 25.12.2007 прийнятий в ДУП м. Москви «Мосгортранс» водієм тролейбуса для роботи на регулярних міський пасажирських маршрутах по строковому трудовому договору, наказ № 941-к від 25.12.2007, запис № 54;
- 21.02.2008 звільнений  по закінченню трудового договору відповідно до п. 2 ст. 77 Трудового кодексу РФ, наказ № 239-к від 21.02.2008, запис № 55; 
- 29.02.2008 прийнятий в ДУП м. Москви «Мосгортранс» водієм тролейбуса для роботи на регулярних міський пасажирських маршрутах по строковому трудовому договору, наказ № 271-к від 28.02.2008, запис № 56; 
- 04.07.2008 звільнений за прогул згідно п. «а» ч. 1 ст. 81 Трудового кодексу РФ, наказ № 1107-к від 30.07.2008, запис № 57;
- 07.08.2008  прийнятий в ДУП м. Москви «Мосгортранс» водієм тролейбуса для роботи на регулярних міський пасажирських маршрутах по строковому трудовому договору, наказ № 1150-к від 06.08.2008, запис № 58; 
- 20.02.2009 звільнений за прогул згідно п. «а» ч. 1 ст. 81 Трудового кодексу РФ, наказ № 154-к від 20.02.2009, запис № 59; 
- 27.03.2009 прийнятий в ДУП м. Москви «Мосгортранс» водієм тролейбуса для роботи на регулярних міський пасажирських маршрутах по строковому трудовому договору, наказ № 284-к від 26.03.2009, запис № 60; 
- 23.05.2009 звільнений за прогул згідно п. «а» ч.1 ст.81 Трудового кодексу РФ, наказ № 576-к від 28.05.2009, запис № 61 (а.с.12-63).
Інші періоди роботи позивача не є спірними, а тому судами не досліджуються.
Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.
Стаття 4 Закону № 1058-IV визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 16.12.1993 № 3721-XII «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь якими обставинами, включаючи наявність інших доходів. Порядок і умови пенсійного забезпечення громадян похилого віку встановлюється Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:
застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;
страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;
страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;
страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Частинами першою, другою та четвертою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Слід зазначити, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 № 794 «Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування» (далі – Постанова № 794), на виконання Указу Президента України від 04.05.1998 № 401 (401/98) «Про заходи щодо впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі обов`язкового державного пенсійного страхування» Кабінет Міністрів України постановив Пенсійному фонду разом із Міністерством праці та соціальної політики, Міністерством фінансів України та Державної податковою адміністрацією забезпечити з 01.10.1998 впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 № 794 «Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування», установити, що починаючи з 01.07.2002 обчислення пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (1788-12) здійснюється із заробітку особи за період роботи після 01.07.2000 за даними систем персоніфікованого обліку. 
Згідно з абзацом 4 частини третьої статті 4 Закону № 1058-IV, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, серед іншого: пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.
Положеннями частини першої статті 40 Закону № 1058-ІV передбачено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.
Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
У разі подання застрахованою особою для обчислення розміру пенсії даних про заробітну плату (дохід) за період до 1 січня 1992 року при визначенні коефіцієнта заробітної плати (доходу) середня заробітна плата за рік (квартал) у відповідному періоді вважається щомісячною середньою заробітною платою (доходом) в Україні, з якої сплачено страхові внески, відповідного року (кварталу) (абзац 21 частини другої статті 40 Закону № 1058-ІV).
За приписами частини другої статті 41 Закону № 1058-ІV до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються, зокрема, суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.
Статтею 114 Закону № 1058-IV врегульовані питання щодо пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.
Так, зокрема, на пільгових умовах пенсія за віком призначається водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців. За відсутності страхового стажу, встановленого абзацами другим - третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту і абзацами третім - тринадцятим пункту 2 частини другої цієї статті, страхового стажу, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 2 частини другої цієї статті (пункт 8 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV). 
Відповідно до частини першої статті 44 Закону № 1058-IV, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії (частина п`ята статті 45 Закону № 1058-IV).
ОСОБА_1 звернувся до Білокуракинського ОУПФУ Луганської області саме з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту 8 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV.
Надаючи оцінку доводам відповідача про неможливість зарахування до страхового стажу позивача, у тому числі який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах спірних періодів роботи ОСОБА_1 з 21.08.1981 по 12.10.1981, з 21.11.1985 по 24.12.1986, з 29.03.1991 по 03.07.1996 через невідповідність записів у трудовій книжці позивача вимогам чинного законодавства України та неможливістю прийняття довідок про підтвердження стажу роботи, слід зазначити наступне. 
Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України від 05.11.1991 за № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закону № 1788-XII).
Статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
20.06.1974  постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань № 162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях (далі – Інструкція № 162), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до абзацу першого пункту 1.1 Інструкції № 162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Заповнення трудових книжок та вкладишів до них здійснюється мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округа, на території яких розташовано дане підприємство, установа, організація, та офіційною мовою СРСР (пункт 2.1 Інструкції № 162).
Згідно з абзацами першим, другим, четвертим пункту 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Відповідно до пункту 2.3 Інструкції № 162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1984 р., у графі 2 трудової книжки раніше встановленого зразка (1938 р.) записується «1984.05.01», в трудових книжках, виданих після 1 січня 1975 р.; «05.01.1984». Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.
У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.5 Інструкції № 162).
Відповідно до пункту 2.8 Інструкції № 162 виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на підставі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.
Згідно з пунктом 2.9 Інструкції № 162 у розділі «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження», «Відомості про заохочення» трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: «Запис за № таким-то недійсний». Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: «Запис за № таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі». При зміні формулювання причини звільнення пишеться: «Запис за № таким-то є недійсним» звільнений... і зазначається нове формулювання. У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення. При наявності в трудовій книжці запису про звільнення або переведення на іншу роботу, надалі визнаної недійсною, на прохання працівника видається дублікат трудової книжки без внесення до неї запису, визнаного недійсним.
Відповідно до абзаців першого-третього пункту 2.13 Інструкції № 162 у графі 3 розділу «Відомості про роботу» у виді заголовка пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 пишеться: «Прийнятий або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво» із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду. […]
При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (абзац перший пункту 4.1 Інструкції № 162).
Аналогічні за змістом положення містить також Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110.
Крім того, зазначеним правовим нормам відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі – Порядок № 637).
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що положення Порядку № 637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальнім по відношенню до Закону № 1058-IV, мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме за відсутності трудової книжки, відповідних записів у ній або у трудовій книжці містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (стаття 62 Закону № 1788-XII).
Водночас, під час з`ясування обставин у справі та перевірку їх доказами, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень на якого нормами процесуального права покладено обов`язок  щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, не довів у встановленому порядку про наявність підстав щодо застосування положень Порядку № 637 до спірних правовідносин, як-то: відсутність у позивача трудової книжки, необхідних записів або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, що визначає його право на пенсію за віком.
Натомість, дослідженням трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 08.06.1981 встановлено, що записи у ній проведено у відповідності та з дотриманням вимог Інструкцій № 162 та № 58.
Таким чином, посилання відповідача на ту обставину, що для підтвердження пільгового стажу за спірні періоди роботи необхідно надання уточнюючих довідок про підтвердження стажу роботи, суд не бере до уваги, оскільки робота позивача за вказані періоди в повній мірі підтверджується записами в його трудовій книжці.
Слід зазначити, що підставою для перерахунку пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Відповідач не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці, і право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки (вина позивача відсутня).
Наведене в повній мірі узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові № 687/975/17 від 21.02.2018, в якій суд касаційної інстанції вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону № 1788-XII.
Таким чином, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку, що належним та допустимим доказом, а саме трудовою книжкою ОСОБА_1 підтверджується, що він має право на включення спірних періодів роботи: з 21.08.1981 по 12.10.1981, з 21.11.1985 по 24.12.1986, з 29.03.1991 по 03.07.1996 до страхового стажу позивача, у тому числі пільгового. 
Щодо не зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи з 01.01.2004 по 23.05.2009 у державному унітарному підприємстві м. Москви «Мосгортранс» через відсутність підтвердження сплати за ОСОБА_1 внесків до Пенсійного фонду.
Судами встановлено та записами в трудовій книжці (вкладишами до неї) встановлено, що ОСОБА_1 здійснював трудову діяльність в ДУП м. Москви «Мосгортранс» саме у періоди: 01.01.2004-14.01.2004; 10.02.2004-10.08.2004; 15.09.2004-10.01.2005; 21.02.2005-19.12.2005; 03.02.2006-21.07.2006; 09.03.2007-31.10.2007; 25.12.2007-21.02.2008; 29.02.2008-04.07.2008; 07.08.2008-20.02.2009; 27.03.2009-23.05.2009 (а.с.12-63).
Згідно зі статтею 17 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV «Про міжнародні договори України» укладені й належним чином ратифіковані міжнародні договори України є невід`ємною частиною національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, укладання якого відбулось у формі закону, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.
За приписами чинного пенсійного законодавства до питання призначення пенсії застосовуються правила, передбачені договорами (угодами) між Україною та іншими державами.
13.03.1992 в місті Москві підписано Азербайджаном, Російською Федерацією, Білоруссю, Таджикистаном, Вірменією, Туркменістаном, Казахстаном, Узбекистаном, Киргизстаном, Україною та Молдовою Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка базується на територіальному принципі.
Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 5 Угоди від 13 березня 1992, встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.
Згідно зі статтею 6 зазначеної Угоди від 13.03.1992 призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільговій основі і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, отриманий на території будь-якої із цих країн, а також на територіях колишнього СССР за час до вступу в силу даної Угоди (пункти 1, 2 статті 6).
Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах-учасницях Угоди введена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії (пункт 3 статті 6 вказаної Угоди).
Крім того, відповідно до положень Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 (далі - Угода), а саме статті 6 Угоди, працівники Сторони виїзду, які працюють на території Сторони працевлаштування, користуються правами та виконують обов`язки, що встановлені трудовим законодавством Сторони працевлаштування (включаючи питання трудових відносин, колективних договорів, оплати праці, режиму робочого часу та часу відпочинку, охорони та умов праці та інші). Трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав N01-1/2-07 від 26.03.2008 визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди від 13.03.1992 встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.
Отже, наведенні положення Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, гарантуючи захист прав громадян у сфері пенсійного забезпечення, стосуються призначення пенсії та передбачають, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються лише при призначенні пенсії.
Вказана вище правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 459/955/15-а, від 27.02.2018 у справі № 361/4899/17, від 12.06.2018 у справі № 686/4998/15, а також в постанові Верховного Суду України від 25.11.2014 у справі № 21-457а14.
Відповідно до довідок від 05.08.2019 № 38-07/8-367, № 38-07-8-368 та від 04.06.2019 № 38-772к-09, виданих ДУП м. Москви «Мосгортранс» вбачається, що ОСОБА_1 у спірні періоди дійсно працював у філіалі 7-го тролейбусного парка ДУП м. Москви «Мосгортранс» на посаді водія тролейбуса регулярних міських пасажирських перевезень протягом повного робочого дня, повного робочого тижня без суміщення інших професій та отримував заробітну плату із здійсненням відповідних обов`язкових відрахувань (а.с.64,67,67). 
Як свідчать матеріали справи, Білокуракинське ОУФПУ Луганської області звернулось до начальника державної установи – відділу Пенсійного фонду Російської федерації по м. Москви та Московської області з листом від 27.09.2019 № 5816-02-21/36 з проханням скласти акт зустрічної перевірки документів, на підставі яких були видані ДУП м. Москви «Мосгортранс» довідки від 05.08.2019 № 38-07/8-367, № 38-07-8-368 та від 04.06.2019 № 38-772к-09 щодо ОСОБА_1 (а.с.198-199).
Згідно Акту № 410 від 25.06.2020 документальної (виїзної) перевірки періоду роботи, який дає право на дострокове пенсійне забезпечення ОСОБА_1 в 8-му тролейбусному парку ДУП м. Москви «Мосгортранс» вбачається, що раніше проведеними плановими (виїзними) документальними перевірками 2000-2009 років підтверджено право водіїв тролейбусів на регулярних міських пасажирських маршрутах на дострокове пенсійне забезпечення. У відношенні до іноземних працівників, тимчасово прибуваючих до Російської Федерації, відповідно до ст. 7 Федерального закону від 05.12.2001 № 167-ФЗ передбачалась сплата організацією єдиного соціального податку до федерального бюджету (а.с.202-207).
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що під час вирішення питання про наявність у ОСОБА_1 права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 8 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV повинен був бути врахований трудовий стаж, набутий ним на території будь-якої з держав - учасниць Угоди, в тому числі на території Російської Федерації.
За наведених обставин, апеляційний суд, як і вважав суд першої інстанції, критично оцінює твердження відповідача щодо відсутності підстав для зарахування до страхового стажу позивача, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах періодів роботи за межами України.
Аналіз застосованих відповідачем підзаконних нормативно-правових актів при прийнятті рішення від 04.12.2019 № 18 свідчить, що вони суперечать положенням норм діючих законів, які регламентують пенсійне забезпечення позивача, відтак вони безпідставно були прийняті до уваги відповідачем при вирішенні питання щодо відмови у призначенні пенсії за віком.
На підставі вищевикладеного,  колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 04.12.2019 № 18 є протиправним та таким, що не відповідає критеріям визначеним частиною другою статті 2 КАС України, дотримання яких перевіряє адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, внаслідок чого підлягає скасуванню.  
Щодо стосується позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком на пільгових умовах із зарахуванням певних періодів роботи.
Так, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до пунктів 2-4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язати утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Статтею 58 Закону № 1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який, зокрема, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.
Слід зазначити, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією відповідача, враховуючи, що протиправні дії відповідача полягали саме у прийнятті протиправного рішення, тому колегія суддів повністю погоджується з висновком місцевого суду про необхідність виходу за межі заявлених вимог, з огляду на ефективність захисту прав позивача, про захист яких він просить, та задоволення позовних вимог шляхом:
визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 04.12.2019 № 18 про відмову у призначенні пенсії позивачу за віком відповідно до пункту 8 частини 2 статті 114 Закону 1058-IV;
зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1  від 26.11.2019, зареєстровану за № 1522 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 8 частини 2 статті 114 Закону 1058-IV, з урахуванням правової оцінки, наведеної судом у рішенні.
Також варто наголосити, що при повторному розгляді заяви позивача відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнане судом протиправним, і повинен вирішити заяву позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.
Відповідно до частини 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, що останнім не доведено.
Згідно частин 1-3 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд прийняв рішення з дотриманням як матеріального так і процесуального права, а позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.
Щодо доводів апелянта про недотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом.
Положеннями частини 1 та 2 ст.122 КАС України врегульовано, що позов може бути подано  в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
Так, апелянт зауважує, що позивач дізнався про відмову у призначенні пенсії у грудні 2019 року, звернувся до суду лише у вересні 2020 року, в позові не ставив питання про визнання поважними причин пропуску строку та його поновлення, а місцевий суд не надав цьому оцінки.
З цього приводу судова колегія зазначає наступне.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ, що набув чинності 02.04.2020, розділ VI "Прикінцеві положення" КАС України доповнено пунктом 3 такого змісту: 
"3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, (...), а також строки звернення до адміністративного суду, (...) продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» установлено з 12 березня 2020 року до 3 квітня 2020 року на усій території України карантин. 
Рішенням Уряду від 25.03.2020 продовжено карантин до 24.04.2020 та введено на території України режим надзвичайної ситуації. Рішеннями Уряду строк дії карантину неодноразово продовжувався та цього часу не скасований.
Законом України від 16.06.2020 № 731-IX внесено зміни до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України, а саме зазначено: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.
Пунктом 2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 731-IX встановлено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до, зокрема, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. 
Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом. Цей Закон набрав чинності 17.07.2020, а його положення застосовуються з 06.08.2020.
Отже, у період з 02.04.2020 по 06.08.2020 строки звернення до суду були продовжені на період дії карантину, з урахуванням чого цей період не зараховується для обчислення строку звернення до суду з цим позовом.
Так, про порушене право позивач дізнався в грудні 2019 року, шестимісячний строк звернення до суду з відповідним позовом сплинув в травні 2020 року, тобто під час дії карантину.
Проте, з огляду на наведені норми, починаючи з 06.08.2020 у позивача розпочався перебіг шестимісячного строку звернення до суду. Згідно поштового штемпеля на конверті позивач звернувся до суду 21.09.2020, тобто в межах встановленого строку звернення, а тому колегія суддів не приймає посилання в апеляційній скарги на пропуск строку для звернення до суду з позовом.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статями 139, 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області – залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року в справі № 360/3523/20 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 25 травня 2021 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                      І. В. Сіваченко

                                                                                          І.В. Геращенко 

                                                                                          Г.М. Міронова