ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 року	Львів	Справа № 380/3752/20 пров. № А/857/3514/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                                  Запотічного І.І.,
суддів:                                                                      Глушка І.В., Довгої О.І.,
при секретарі судового засідання:                              Галаз Ю.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби  на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року (суддя Потабенко В.А., ухвалене в м. Львові о 12:03, повний текст складено 28.12.2020) у справі № 380/3752/20  за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - 
                                                      ВСТАНОВИВ:
19.05.2020 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Львівської митниці ДФС (далі - Львівська митниця ДФС, відповідач 1), Галицької митниці Держмитслужби (далі - Галицька митниця Держмитслужби, відповідач 2 ), в якій він, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив визнати протиправним та скасувати наказ в.о. начальника Львівської митниці ДФС, Голови комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС Романа Антоняка від 13.04.2020 року № 111-о "Про звільнення ОСОБА_1 ";  поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста “Рава-Руська” Львівської митниці ДФС з 13.05.2020; зобов`язати Галицьку митницю Держмитслужби вирішити питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу в Галицьку митницю Держмитслужби; стягнути з Галицької митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу без урахування сум обов`язкових до сплати податків та внесків; стягнути з Галицької митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 здійснені ним судові витрати на оплату професійної правничої допомоги в сумі 10000,00 грн. 
В обгрунтування позову зазначив, що він працював в митних органах та займав посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста “Рава-Руська” Львівської митниці, з якої його було протиправно звільнено без зазначення передбачених законом підстав. Так, постановою КМ України від 02.10.2019 № 858 “Про утворення територіальних органів Державної митної служби” утворено юридичні особи публічного права територіальні органи Державної митної служби за переліком згідно з додатком 1. Згідно з вказаним додатком утворено, зокрема, Галицьку митницю Держмитслужби. Окрім того, згідно додатку № 2 вказаної постанови прийнято рішення про реорганізацію Львівської митниці ДФС шляхом її приєднання до Галицької митниці Держмитслужби. На виконання вказаної постанови ДФС України було видано наказ від 25.11.2019 № 30-рг “Про реорганізацію митниць ДФС”, п. 4 якого визначено трьохмісячний строк для проведення реорганізації митниць ДФС, зокрема і Львівської митниці ДФС. 28.11.2019 до ЄДРПОУ було внесено інформацію про перебування Львівської митниці ДФС в процесі припинення. 21.12.2019 Львівською митницею ДФС видано наказ № 666 “Про попередження про наступне вивільнення”, яким наказано письмово попередити про наступне вивільнення працівників Львівської митниці ДФС із займаних посад відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України від 1012.2015 року №889-УШ “Про державну службу” згідно списку. Також позивач зазначив, що у вищезгаданому списку зазначено і його, однак, відповідного попередження про наступне вивільнення згідно з чинними на той момент законами позивачу ніхто так і не вручив. Вказує, що лише 10.03.2020 йому головою комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС Романом Антоняком вручено попередження про наступне вивільнення у зв`язку з реорганізацією Львівської митниці ДФС, відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1200 “Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України”, від 02.10.2019 № 858 “Про утворення територіальних органів Державної митної служби”, з урахуванням особливостей визначених ч. 3 ст. 87 Закону України від 10.12.2015 року № 889-VІП “Про державну службу” та ч. 6 ст. 49-2 КЗпП України. Цим листом позивача попереджено про наступне звільнення із займаної посади 13.04.2020 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 83, п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону “Про державну службу”, п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Одночасно позивача повідомлено про відсутність рівнозначної посади або іншої роботи. У подальшому наказом Львівської митниці ДФС від 13.04.2020 № 111-о позивача звільнено 15.04.2020 із займаної посади. Вважає даний наказ Львівської митниці ДФС незаконним, прийнятим з порушенням норм права, оскільки видаючи наказ від 13.04.2020 № 111-о Львівська митниця ДФС застосувала законодавство України про працю, яке не могло застосовуватися у правовідносинах з нею в ході реалізації постанови КМ України від 02.10.2019 № 858 “Про утворення територіальних органів Державної митної служби” та наказу ДФС України від 25.11.2019 № 30-рг “Про реорганізацію митниць ДФС”. Вказує, що рішення про припинення Львівської митниці ДФС внесено до ЄДРПОУ 28.11.2019, тобто до набрання чинності Закону України від 14.01.2020 року № 440-ІХ та Закону України від 12.12.2019 року № 378-ІХ, а тому, на переконання позивача, положення цих Законів не підлягали застосуванню до відповідних правовідносин. Також позивач зазначає, що до 13.02.2020 Закон України “Про державну службу” не визначав жодних особливостей попередження про наступне вивільнення державних службовців. І оскільки до правовідносин щодо попередження про його вивільнення підлягав застосуванню КЗпП України, позивач стверджує, що митницею порушений порядок попередження про звільнення, визначений КЗпП України, не виконано обов`язку по пропонуванню іншої роботи, тобто по працевлаштуванню, не застосовано переважне право, не проведено консультацій з профспілковим органом, проведено звільнення в період дії карантину та законодавчих обмежень на звільнення, не враховано його особу. 
Рішенням  Львівського окружного адміністративного  суду  від 17 грудня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Львівської митниці ДФС №111-о від 13.04.2020 року “Про звільнення ОСОБА_1 ”.  Поновлено ОСОБА_1 на роботі в Львівській митниці ДФС на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста “Рава-Руська” Львівської митниці ДФС з 16.04.2020 року. Стягнуто з Львівської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 57965 гривень 04 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В решта позовних вимог відмовлено. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 7073 гривні 16 коп. допущено до негайного виконання.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, його оскаржив відповідач Галицька митниця Держмитслужби подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, в якій покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення Львівського окружного адміністративного суду від  17.12.2020 року  в частині задоволених позовних вимог та ухвалити постанову, якою відмовити ОСОБА_1 в задоволені цих позовних вимог.     
В обґрунтування апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що оскільки позивачу попередження про наступне вивільнення було вручене 10.03.2020, то саме з цієї дати почалися правовідносини по припиненню державної служби позивачу, а тому видача попередження про наступне вивільнення є подією, фактом, на момент вчинення яких застосовується закон, під час дії якого вони настали або мали місце, тобто до даних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про державну службу», в редакції чинній на момент такого вручення, тобто, в редакції Закону України від 14.01.2020 року № 440-IX «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у звязку з проведенням адміністративної реформи. Апелянт також зазначає, що при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом субєкта призначення або керівника державної служби, а не обовязком. При цьому така пропозиція може надаватися виключно субєктом призначення або керівником державної служби, тобто правом надання пропозиції вакантних посад у Галицькій митниці Держмитслужби  наділений начальник цієї митниці, а не керівник Львівської митниці ДФС. Відтак апелянт вважає, що жодного порушення під час звільнення ОСОБА_1 допущено не було, адже не пропонування позивачу вакантних посад при їх наявності, проте за відсутності обовязку щодо їх пропонування позивачу не є порушенням.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами апелянта, вважає їх необгрунтованими та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.
В судовому засіданні представник позивача заперечив проти апеляційної скарги просив оскаржуване судове рішення залишити без змін.
В судовому засіданні представник апелянта надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просив скасувати оскаржуване судове рішення в частині задоволених вимог та прийняти нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позову.
Протокольною ухвалою суду від 05.04.2021 року продовжено строк розгляду справи на 15 днів. 
Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення виходячи з наступного. 
Як вірно встановлено судом першої інстанції ОСОБА_1 працював у митних органах України з 2008 року. З 21.06.2019 відповідно до записів у трудовій книжці обіймав посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста “Рава-Руська” Львівської митниці ДФС.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 № 858 “Про утворення територіальних органів Державної митної служби” утворено Галицьку митницю Держмитслужби та реорганізовано Львівську митницю ДФС шляхом її приєднання до Галицької митниці Держмитслужби.
Відповідно до наказу ДФС України від 25.11.2019 № 30-рг “Про реорганізацію митниць ДФС” розпочато процедуру реорганізації Львівської митниці ДФС, а саме: утворено комісію з реорганізації Львівської митниці ДФС та встановлено трьохмісячний строк проведення реорганізації митниць ДФС з дня опублікування повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.
В подальшому, 24.04.2020 наказом ДФС України внесено зміни до п 4 наказу від 25.11.2019 № 30-рг, зокрема, слова “три місяці” замінено на “шість місяців”.
Також, 28.11.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено інформацію про рішення щодо припинення юридичної особи - Львівської митниці ДФС.
14.11.2019 проведена державна реєстрація юридичної особи - Галицької митниці Держмитслужби.
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України про початок роботи Державної митної служби України повноваження Львівської митниці ДФС перейшли до Галицької митниці Держмитслужби з 00.00 год. 08.12.2019.
Як вбачається з матеріалів справи 21.12.2019 керівником комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС прийнято наказ № 666 “Про попередження про наступне вивільнення”, яким наказано письмово попередити про наступне вивільнення із займаних посад працівників Львівської митниці ДФС відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII “Про державну службу” згідно зі списком, в який був включений і ОСОБА_1 . Вручення попереджень про наступне вивільнення працівників доручено члену Комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС Дацій Т.М. 
07.02.2020 року наказом Львівської митниці ДФС № 03 “Про скасування наказу Львівської митниці ДФС від 21.12.2019 № 666 “Про попередження про наступне вивільнення” наказ № 666 від 21.12.2019 був скасований з причин відсутності на роботі члена Комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС, на якого було покладено обов`язок вжиття заходів щодо вручення попереджень про наступне вивільнення та закінчення повноважень голови Комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС, та з огляду на те, що попередження про наступне вивільнення працівникам не було вручено.
Наказом Львівської митниці ДФС № 07 від 10.03.2020 “Про попередження про наступне вивільнення” зобов`язано Комісію з реорганізації Львівської митниці ДФС письмово попередити про наступне вивільнення працівників Львівської митниці ДФС із займаних посад на підставі п. 4 ч. 1              ст. 83, п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України від 10.12.2015 № 889-Vlll “Про державну службу”, у п. 123 додатку до якого зазначено ОСОБА_1 .  Із попередженням про наступне вивільнення ОСОБА_1 власноручно ознайомився 10.03.2020 року.
В подальшому, наказом Львівської митниці ДФС від 13.04.2020 №111-о ОСОБА_1 звільнено з 15.04.2020 із посади державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного посту “Мостиська” Львівської митниці ДФС відповідно до п 4 ч. 1 ст. 83, п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України від 10.12.2015 року №889-VIII “Про державну службу”, п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Підставою звільнення вказано попередження про наступне вивільнення від 10.03.2020.
ОСОБА_1 , вважаючи наказ про звільнення протиправними, звернувся до суду з позовом про його скасування, про поновлення на роботі на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний позивачем наказ в.о. начальника Львівської митниці ДФС, Голови комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС Романа Антоняка від 13.04.2020 року № 111-о "Про звільнення ОСОБА_1 " є таким, що прийнятий не у відповідності до закону, безпідставно, не у спосіб, визначений законом, без урахування всіх обставин, що мають значення для справи, відтак, є протиправним та підлягає скасуванню. Також суд дійшов висновку, що позивач підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого він був протиправно звільнений, а саме на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста “Рава-Руська” Львівської митниці ДФС з 16.04.2020 року. З урахуванням того, що час вимушеного прогулу позивача становив 168 робочих днів (з 16.04.2020 по день, що передує поновленню на посаді, - 16.12.2020 включно), відтак, на його користь з Львівської митниці ДФС підлягає стягненню середній заробіток на суму 57965,04 грн.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 № 858 “Про утворення територіальних органів Державної митної служби” утворено Галицьку митницю Держмитслужби та реорганізовано Львівську митницю ДФС шляхом її приєднання до Галицької митниці Держмитслужби.
Відповідно  до наказу ДФС України від 25.11.2019 №30-рг “Про реорганізацію митниць ДФС” розпочато процедуру реорганізації Львівської митниці ДФС, а саме: утворено комісію з реорганізації Львівської митниці ДФС та встановлено трьохмісячний строк проведення реорганізації митниць ДФС з дня опублікування повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.
28.11.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено інформацію про рішення щодо припинення юридичної особи - Львівської митниці ДФС. Тобто, строк, протягом якого належало провести реорганізацію митниць ДФС спливав 28.02.2020. 
Як вбачається з матеріалів справи, 24.04.2020 наказом ДФС України внесено зміни, зокрема, до п. 4, наказу ДФС України від 25.11.2019 № 30-рг, в якому слова “три місяці” замінено на “шість місяців”.
Оскільки в період з 01.03.2020 по 24.03.2020 строк проведення реорганізації Львівської митниці ДФС не був продовжений, подальше вчинення дій щодо реорганізації Львівської митниці ДФС відбувалося з порушенням строку та за відсутності правової підстави. 
Тобто, наказ № 7 Львівської митниці ДФС “Про попередження про наступне вивільнення” від 10.03.2020 року та повідомлення про наступне вивільнення прийняті не в межах дії наказу ДФС України № 30-рг “Про реорганізацію митниць ДФС”.
Разом з тим, 14.11.2019 проведена державна реєстрація як юридичної особи - Галицької митниці Держмитслужби.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, постановою Кабінету Міністрів України №1074 від 20.10.2011 (зі змінами і доповненнями) затверджено Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - Порядок № 1074). 
Відповідно до п. п. 4, 5 та 6 Порядку № 1074 орган виконавчої влади утворюється шляхом утворення нового органу виконавчої влади або в результаті реорганізації (злиття, поділу, перетворення) одного чи кількох органів виконавчої влади. Орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Права та обов`язки органів виконавчої влади переходять, зокрема, у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади.
Згідно пункту 12 Порядку № 1074 орган виконавчої влади, утворений в результаті реорганізації, здійснює повноваження та виконує функції у визначених Кабінетом Міністрів України сферах компетенції з дня набрання чинності актом Кабінету Міністрів України щодо можливості забезпечення здійснення таким органом повноважень та виконання функцій органу виконавчої влади, що припиняється. Орган виконавчої влади, щодо якого набрав чинності акт Кабінету Міністрів України про його припинення, продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції з формування і реалізації державної політики у визначеній Кабінетом Міністрів України сфері до набрання чинності актом Кабінету Міністрів України щодо можливості забезпечення здійснення утвореним органом виконавчої влади його повноважень та виконання функцій.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України “Питання Державної митної служби” від 04.12.2019 №1217-р погоджено пропозицію Міністерства фінансів України щодо можливості забезпечення здійснення з 08.12.2019 Державною митною службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06.12.2019 №227 “Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України” функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи.
Згідно з штатним розписом Галицької митниці Держмитслужби на 2019 рік, затвердженим головою Державної митної служби України 29.11.2019, штатна кількість працівників становила 1150 осіб з місячним фондом заробітної плати за посадовими окладами 5480870 грн..
Штатний розпис Львівської митниці ДФС на 2019 рік, з урахуванням внесених змін, станом на 11.11.2019 становив 948 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати за посадовими окладами 4446466 грн. 
Отже, загальна штатна чисельність працівників Львівської митниці ДФС (948) на момент її реорганізації шляхом приєднання до Галицької митниці, була меншою на 202 штатних одиниць від затвердженого штатного розпису Галицької митниці Держмитслужби (1150 штатних одиниць).
При цьому, станом на 28.12.2019 у Галицькій митниці Держмитслужби вакантними були 316 посад, станом на 10.03.2020 269 посад, а станом на 15.04.2020 125 посад.
Відтак колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що в результаті реорганізації Львівської митниці ДФС не відбулось скорочення штатної чисельності працівників. Більше того, у штатному розписі Галицької митниці Держмитслужби було збільшено кількість штатних одиниць. Сам факт реорганізації державного органу, що фактично не потягнув зміни в організації праці та скорочення штатної чисельності працівників, не може бути підставою для беззаперечного звільнення працівника з роботи. 
Якщо реорганізація державного органу є підставою для припинення відносин державної служби незалежно від скорочення чисельності або штату державних службовців, мають бути інші об`єктивні підстави для звільнення державних службовців, однак не лише одностороннє волевиявлення суб`єкта призначення.
Разом з тим відповідачем не наведено жодного аргументу, що сам факт реорганізації став єдиною і безумовною підставою для звільнення позивача з посади. 
Як вірно зазначено судом першої інстанції, звільненню ОСОБА_1 з посади не передувала будь-яка індивідуальна оцінка його роботи на посаді державного службовця, йому не інкриміновано жодних незаконних дій, прорахунків у роботі чи незадовільної поведінки, яка була б несумісна зі статусом державного службовця. Відповідачем не надано чіткої та зрозумілої аргументації, в чому полягала необхідність звільнення позивача у зв`язку з реорганізацією Львівської митниці ДФС на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 року № 858 “Про утворення територіальних органів Державної митної служби”, якщо скорочення чисельності посад державних службовців не було заплановано.
Колегія суддів зазначає, що правове регулювання загального порядку припинення трудового договору з працівником з ініціативи власника у разі проведення реорганізації юридичної особи здійснюється відповідно до п.1 ч. 1, ч. 2 та ч. 4 ст. 40 КЗпП України (в редакції, чинній на час існування спірних відносин між сторонами). 
Так, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. 
Звільнення з підстав, зазначених у п. п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.
Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України “Про державну службу” ( в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо:                     1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.
Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України “Про державну службу” підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.
Згідно ч. 3 ст. 87 Закону України “Про державну службу” суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.
Станом на момент початку процедури реорганізації Львівської митниці ДФС Закон України “Про державну службу” не передбачав особливостей процедури звільнення державних службовців у зв`язку з реорганізацією державного органу. На момент початку процедури реорганізації Львівської митниці ДФС діяли загальні норми щодо порядку припинення трудового договору з ініціативи власника у зв`язку з реорганізацією підприємства, установи, організації, що були визначені КЗпП України.
Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зокрема, реорганізації підприємства, установи чи організації допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Відповідно до ч. 4 ст. 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).
Також відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України “Про зайнятість населення”, власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.
Враховуючи наведе вище, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що станом на дату початку процедури реорганізації Львівської митниці ДФС законодавством був визначений обов`язок Комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС попередити працівників про наступне звільнення не пізніше ніж за два місяці до звільнення, однак цього зроблено не було.
Як вірно встановлено судом першої інстанції наказ № 666 від 21.12.2019 “Про попередження про наступне вивільнення” не був реалізований, попередження про наступне звільнення працівникам Львівської митниці ДФС не надсилалися.
Як вбачається з матеріалів справи 07.02.2020 року в.о. начальником митниці, Головою комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС Р. Антоняком видано наказ № 3 “Про скасування наказу Львівської митниці ДФС № 666 “Про попередження про наступне вивільнення” з підстав відсутності на роботі члена Комісії з реорганізації Львівської митниці на якого покладено обовязок вжиття заходів, передбачених наказом № 666, зміною складу комісії, невиконанням цього наказу, внесенням змін до Кодексу законів про працю, як такий, що нереалізований.
Разом з тим, скасування наказу Львівської митниці ДФС № 666 “Про попередження про наступне вивільнення” наказом Львівської митниці ДФС № 3 “Про скасування наказу Львівської митниці ДФС № 666 “Про попередження про наступне вивільнення” не сприяло дотриманню суб`єктом владних повноважень принципу “належного урядування” та порушувало принципи “правової визначеності та правового очікування”, що, на думку суду, є неприпустимим.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, сторони не заперечують, що в результаті зазначених вище дій відповідальних осіб, ОСОБА_1 не був попереджений про наступне вивільнення та йому не було запропоновано вакантні посади для переведення до новоствореного митного органу.
Разом з тим, 02.02.2020р. набрав чинності Закон України “Про внесення змін до Кодексу законів про працю України” від 12.12.2019 № 378-IX, яким внесено зміни до КЗпП України та викладено його у новій редакції. 
Відповідно до ч. 6 ст. 492 КЗпП України вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України “Про державну службу”, здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.
При цьому, Законом України “Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи” від 14.01.2020р. №440-ІХ внесені аналогічні зміни до Закону України “Про державну службу”, який набрав чинності 13.02.2020. 
Судом першої інстанції вірно зазначено, що трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Оскільки положеннями спеціального законодавства, а саме нормами Закону України “Про державну службу” на час прийняття оскаржуваного наказу було врегульовано процедуру звільнення державного службовця у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників, реорганізацію установи, то суд першої інстанції прийшов до вірного  висновку про те, що в даному випадку саме норми спеціального законодавства підлягають застосуванню.
Відтак, з урахуванням того, що Закон України “Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи” від 14.01.2020р. №440-ІХ набрав чинності 13.02.2020, а позивач був попереджений про наступне вивільнення 10.03.2020, то Львівською митницею ДФС не дотримано 30денного строку для попередження ОСОБА_1 про наступне вивільнення. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звільнений з державної служби в митних органах України наказом Львівської митниці ДФС від 13.04.2020 № 111-о “Про звільнення ОСОБА_1 ”.
Як зазначено в оскаржуваному наказі, ОСОБА_1 звільнений із посади головного державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста “Рава-Руська” Львівської митниці ДФС відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 83, п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII “Про державну службу”, п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
Як вірно зазначено судом першої інстанції,  наказ про звільнення повинен обов`язково містити підставу звільнення з нормативним посиланням, тобто роботодавець повинен зазначити як причину, так і підставу звільнення з покликанням на  назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно-правового акту на підставі якого проводиться звільнення працівника. 
Виключний перелік підстав для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення визначений, як це вже було зазначено вище, ст. 87 Закону України “Про державну службу”.
Так, зокрема, в п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України “Про державну службу” вказані підстави звільнення, а саме “скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу”.
Виходячи з юридичної конструкції п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України “Про державну службу”, граматичного та лексичного аналізу тексту наведеної вище норми, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що вжитий законодавцем розділовий знак “кома” виділяє окремі підстави звільнення державного службовця із займаної ним посади, адже кома на письмі вживається в межах речення для відокремлення слів, словосполучень і частин складного речення.
Водночас, як вбачається з оскаржуваного наказу, останній прийнято на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України “Про державну службу”, але без зазначення конкретної причини та підстави звільнення, з покликанням на всі наявні три правові підстави передбачені вищенаведеним законом (- скорочення чисельності або штату державних службовців; - скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців; - реорганізація державного органу”).
Отже, оскаржуваний наказ про звільнення  винесений без конкретизації причин та підстав звільнення, а лише містить формальний перелік пунктів передбачених ч. 1 ст. 87 Закону України “Про державну службу”, які по своїй юридичні природі є різними, а тому, потребують чіткого правового визначення, оскільки відсутність чіткої та однозначної причини звільнення позивача призводить до порушення принципу “правової визначеності”, адже загальні формулювання унеможливлюють чітке розуміння підстав звільнення.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.04.2019 у справі №815/1554/17, принцип правової визначеності має застосовуватись не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування існуючих норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій, а також послідовність дій держави щодо можливого втручання в охоронювані Конвенцією та Конституцією України права та свободи цієї особи.
Відтак колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що посилання відповідача в оскаржуваному наказі про звільнення на пункт 1 ч. 1  ст. 87 Закону України “Про державну службу” без зазначення конкретної підстави для звільнення, а лише з покликанням на норму закону, породжує для ОСОБА_1 негативні наслідки у вигляді стану юридичної невизначеності щодо підстав такого звільнення.
Так в оскаржуваному наказі відповідач як на підставу звільнення покликається на попередження про наступне вивільнення, з яким позивач ознайомився 10.03.2020 року.
В попередженні Львівською митницею ДФС зазначено, що таке звільнення буде проводитися у зв`язку з реорганізацією Львівської митниці ДФС відповідно до постанов КМУ від 18.12.2019 року № 1200 “Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби”, від 02.10.2019 року № 858 “Про утворення територіальних органів Державної митної служби”, з урахуванням особливостей, визначених ч. 3 ст. 87 Закону України “Про державну службу” від 10.12.2015 № 889-VII “Про державну службу” та ч. 6 ст. 49-2 КЗпП України) та повідомляють про відсутність рівнозначної посади або іншої роботи.
Разом з тим,  станом на його винесення вакантними у Галицькій митниці Держмитслужби були 269 посади, а відтак інформація зазначена у попередженні про наступне вивільнення про відсутність рівнозначної посади або іншої роботи спростовується штатним розписом Галицької митниці та службовими записками Галицької митниці, долученими до матеріалів справи. 
Відтак оскаржуваний наказ прийнято з порушенням ст. 87 Закону України “Про державну службу”.
Щодо врахування підчас прийняття оскаржуваного наказу усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. 
Згідно ст.41 Закону України “Про державну службу” державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу: 1) на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення; 2) на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець. Державний службовець, призначений на посаду без конкурсу, не може бути переведений на вищу посаду державної служби без проведення конкурсу. Переведення здійснюється лише за згодою державного службовця.
Таким чином, дискреційні дії (рішення) керівника державного органу щодо пропозиції державному службовцю вакантної посади, не можуть відбуватися поза законом та без правового обґрунтування.
Прийняття керівником рішення про надання пропозиції державному службовцю про переведення на іншу посаду має відбуватися відповідно певних критеріїв, як-от рівень професійної підготовки та компетентність державного службовця.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до службової записки Управління кадрового забезпечення та розвитку персоналу Галицької митниці Держмитслужби №118/7.4-12/37 від 12.06.2020, за період з листопада 2019 року по квітень 2020 року включно до Галицької митниці Держмитслужби призначено в порядку переведення з Львівської митниці ДФС та інших державних органів 933 працівника.
Разом з тим, відповідачами не надано доказів проведення перевірок рівня компетенції та професійних навиків щодо переведених осіб.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідач не обґрунтував своїх дій щодо переведення одних працівників і звільнення інших, в том числі і ОСОБА_1 ..
З урахуванням викладеного вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскаржуваний позивачем наказ в.о. начальника Львівської митниці ДФС, Голови комісії з реорганізації Львівської митниці ДФС Романа Антоняка від 13.04.2020 року № 111-о "Про звільнення ОСОБА_1 " є таким, що прийнятий не у відповідності до закону, безпідставно, не у спосіб, визначений законом, без урахування всіх обставин, що мають значення для справи, відтак, є протиправним та підлягає скасуванню.
З огляду на те, що позивача було звільнено з Львівської митниці ДФС 15.04.2020, то ОСОБА_1  підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого він був протиправно звільнений, а саме на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста “Рава-Руська” Львівської митниці ДФС з 16.04.2020 року.
Оскільки ОСОБА_1 було протиправно звільнено з Львівської митниці ДФС, то судом першої інстанції вірно відмовлено в задоволенні вимоги про його поновлення на посаді у Галицькій митниці Держмитслужби. 
З врахуванням того, що середньоденна зарплата позивача складає 345,03 грн., а час вимушеного прогулу становив 168 робочих днів (з 16.04.2020 по день, що передує поновленню на посаді, - 16.12.2020 включно), відтак, на його користь з Львівської митниці ДФС судом першої інстанції підставно стягнено середній заробіток на суму 57965,04 грн.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги  не спростовують висновків суду першої інстанції з наведених вище мотивів, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись статтями 308, 310,315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України,-
                                                       ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення  Львівського  окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року у справі № 380/3752/20 без змін.   
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	О. І. Довга  	
Повне судове рішення складено 25.05.2021