П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

20 квітня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/11852/20	
Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Турецької І. О.,
суддів – Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - ГУПФ України в Одеській області, відповідач/скаржник), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення №951250128538 від 09 жовтня 2020 року про відмову у перерахунку пенсії;
- зобов`язати перерахувати та виплачувати пенсію на вислугу років, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ (далі-Закон №1789-ХІІ), що діяв на час призначення пенсії, виходячи із розрахунку 90% від середнього заробітку щомісячної (чинної) заробітної плати відповідної посади працівника прокуратури, згідно довідки прокуратури Одеської області від 23 вересня 2020 року №324 без обмеження максимальним розміром, починаючи з 13 грудня 2019 року, з урахуванням вже здійснених виплат.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказав, що з прийняттям рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року у справі №7-р(II)2019 про визнання неконституційними положення частини 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (далі – Закон №1697-VII), він отримав безумовне право на перерахунок пенсії.
Позивач вважає, що постанова Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. №657 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури" тягне за собою перерахунок пенсії і, на його думку, не має значення, що підвищення заробітної плати відбулося раніше. 
На переконання позивача, даний нормативний акт діє на теперішній час і повинен бути застосований.
Покликаючись на ст. 58 Конституції України, яка встановлює, що закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної сили, ОСОБА_1 указує, що при призначенні йому пенсії, з урахуванням наявного у нього стажу, вона була визначена в розмірі 90% від суми заробітку працюючого прокурора та не була обмежена максимальним розміром.
За твердженням позивача, відповідно до п.2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про заходи законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 р. №3668 - VI (далі - Закон №3668 - VI), він не підпадає під дію цього Закону, також до нього не може бути застосований Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 р. №1697 - VІІ, що свідчить про те, перерахунок пенсії повинен відбуватися, виходячи з 90% заробітної плати працюючого прокурора та без обмеження її максимальним розміром.
Як вважає ОСОБА_1 , на користь його позиції про наявність права на отримання пенсії в розмірі 90% від заробітної плати (грошового забезпечення), за відповідною посадою працюючого прокурора, свідчить постанова Верховного Суду України від 03 травня 2018 року у справі №308/11498/16 за якою, при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення, а також, рішення Верховного Суду від 04 лютого 2019 року у зразковій справі №240/5401/18, що набрало законної сили, де також визначено, що відсотки, які були визначенні при призначені пенсії, повинні зберігатися і в подальшому при проведенні перерахунку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУПФ України в Одеській області від 09 жовтня 2020 року №951250128538 про відмову у проведенні перерахунку пенсії.
Зобов`язано ГУПФ України в Одеській області здійснити з 13 грудня 2019 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, відповідно до статті 86 Закону №1697-VII, на підставі довідки Одеської обласної прокуратури №324 від 23 вересня 2020 року з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії.
Стягнуто з ГУПФ України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн.
В іншій частині позову - відмовлено.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у зв`язку з поновленням механізму реалізації права, за Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року у справі № 7-р(ІІ)2019, пенсія позивача підлягає перерахунку, на підставі довідки прокуратури №324 від 23 вересня 2020 року, з 13 грудня 2019 року.
Поряд з цим, відмовляючи позивачу у здійсненні перерахунку пенсії виходячи з 90% відповідних сум заробітку та без обмеження максимальним розміром суд вказав, що відповідач ще не ухвалював рішення щодо перерахунку призначеної позивачу пенсії за вислугу років на виконання цього рішення суду, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині, при здійсненні такого перерахунку, будуть порушені.
Посилаючись на висновки Верховного Суду викладені у рішенні від 14 вересня 2020 року у справі №560/2120/20, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що у даному випадку, під час перерахунку до застосування належить стаття 86 Закону №1697-VII, а не ст.50-1 Закону №1789-ХІІ (в редакції, що діяла на момент призначення пенсії та визначала умовою перерахунку пенсії за вислугу років працівника прокуратури збільшення заробітної плати за посадою, з якої ця особа звільнялася на пенсію), оскільки зазначена норма ще з 01 січня 2015 року є нечинною.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, у письмовому провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Вважаючи рішення суду таким, що не відповідає ознакам законності та обґрунтованості, ОСОБА_1 просить його скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог, та в цій частині ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.
Незгода з рішенням суду першої інстанції складається з таких підстав.

По - перше, скаржник вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо застосування до спірних правовідносин ст. 86 Закону №1697-VII, адже підставою позову було обов`язок Пенсійного фонду здійснити перерахунок та виплату пенсії на підставі ст. 50 -1 Закону №1789-ХІІ, яка була чинною та діяла на момент призначення пенсії.
По - друге, скаржник наголошує на тому, що Закон №3668 -  VI, згідно якого максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, набрав чинності, вже після призначення йому пенсії за вислугу років.
Таким чином, позивач впевнений у тому, що застосування нових положень до правовідносин, які виникли до набрання ними чинності, суперечить вимогам ч.1 ст.58 Конституції України, якою передбачено, що закони та нормативні акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність.
Крім того, звуження та обмеження змісту й обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів, відповідно ст.22 Конституції України, не допускається.
Резюмуючи викладене, скаржник указує, зміни, що відбулися у законодавстві щодо пенсійного забезпечення прокурорів стосується саме призначення пенсії, а не її перерахунку.

19 лютого 2021 року від ГУПФ України в Одеській області надійшов відзив на апеляційну скаргу за яким, відповідач вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Поряд з цим, пенсійний орган звертає увагу суду на те, що ОСОБА_1 отримує пенсію за вислугу років з 15 листопада 2006 року відповідно ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ у розмірі 88% від суми середнього місячного заробітку, а не 90%,  як заявляє у позов.

Відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження, у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУПФ України в Одеській області та з 15 листопада 2006 року отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону №1789 -ХІІ у розмірі 88% від суми середнього місячного заробітку, що підтверджується протоколом №81078 від 17 листопада 2006 року (а.с.34).
17 вересня 2020 року позивач звернувся до ГУПФ України в Одеській області із заявою про перерахунок пенсії у зв`язку із підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам.
До заяви додав довідку про заробітну плату від 23 вересня 2020 року №324, видану Одеською обласною прокуратурою про розмір заробітної плати, станом на 06 вересня 2017 року, за відповідною посадою начальника управління, що становить 44030,56 грн 
09 жовтня 2020 року ГУПФ України в Одеській області прийнято рішення №951250128538 про відмову у перерахунку пенсії. 
В якості підстави для відмови у перерахунку Пенсійний фонд зазначив, що після прийняття рішення Конституційним Судом України 13 грудня 2019 року, Кабінетом Міністрів України не визначений порядок та умови проведення перерахунку раніше призначених пенсій працівникам прокуратури 
Окрім того, зауважено, що пункт 7 постанови Кабінетом Міністрів України від 11 грудня 2019 року №1155 «Про умови оплати праці прокурорів» унормував, що зміна розміру посадового окладу працівників прокуратури, не є підставою для перерахунку пенсій, що призначені згідно із Законом України «Про прокуратуру»(а.с.16-17).

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.
Незгода скаржника з рішенням суду першої інстанції складається з помилковим застосуванням до спірних правовідносин ст. 86 Закону №1697-VII, а не ст. 50 - 1 Закону №1789-ХІІ, яка діяла на момент призначення пенсії та врегульовувала, що пенсія розраховується виходячи з 90% від заробітку працюючого на відповідній посаді прокурора та без обмеження граничним розміром. 
Наведена помилка, на думку скаржника призвела до того, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку що при вирішенні даного спору слід використовувати висновки Верховного суду, що викладені за результатами розгляду зразкової справи №560/2120/20, та вважати вимогу про встановлення відсоткового розміру пенсії та вимогу про обов`язок її нараховувати без обмеження граничним розміром - передчасними.

Відповідаючи на дані доводи, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно п.21 ч.1 ст.4 КАС України, типові адміністративні справи – це адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявлено аналогічні вимоги.
При ухваленні рішення по типовій справі, яке відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд повинен враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені в рішенні за результатами розгляду зразкової справи (ч.3 ст.291 КАС України). Судові рішення у зразкових справах набувають ознак реального носія об`єктивної інформації та джерела права.
14 вересня 2020 року Верховний Суд ухвалив рішення у зразковій справі №560/2120/20 про перерахунок пенсій прокурорів, яке набрало законної сили 20 січня 2021 року.
Передумовою прийняття даного рішення слугувало Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7-р(II)/2019) №560/2120/20.

На переконання суду апеляційної інстанції, справа, яка є предметом даного судового розгляду відноситься до типової справи, яка розглядалася, як указано вище, Верховним Судом, оскільки відповідачем є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), а спір виник:
з аналогічних підстав,
у відносинах, що регулюються одними нормами права,
у відносинах, в яких позивачами заявлено аналогічні вимоги.

Доводи скаржника, що правовідносини у даній справі не підпадають під ознаки зразкової справи, оскільки підставою для задоволення позову ним  була заявлена ст. 50 -1 Закону № 1789-ХІІ, а в зразковій справі підстава позову є ст. 86 Закону  №1697-VII не відповідають фактичним обставинам, що викладені в даній справі. За фабулою даного спору, позивач просив зобов`язати Пенсійний фонд здійснити з 10.03.2020 р. перерахунок та виплату пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України Про прокуратуру №1789-ХІІ (у редакції, що діяла на час призначення пенсії), у розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати, зазначеної у довідці.

Звертаючись до правових висновків, викладених у зразковій справі №560/2120/20 в якому відсотковому розмірі проводити виплату пенсії, зокрема, позивач просить таку виплату проводити в розмірі 90% від суми місячної заробітної плати та чи застосувати обмеження її граничного розміру, Верховний Суд висловився таким чином.

Основним питанням, що підлягає вирішенню в межах даного спору, є наявність права позивача на перерахунок пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №657 від 30 серпня 2017 року.
Питання ж щодо відсоткового розміру заробітної плати для перерахунку пенсії і питання обмеження пенсії максимальним розміром є похідними і повинні вирішуватись після вирішення питання про наявність відповідного права на перерахунок.
Матеріалами справи встановлено, що відповідач у відповідь на заяву ОСОБА_1 відмовив йому у перерахунку пенсії з мотивів відсутності нормативно-правових актів про підвищення заробітної плати працівникам органів прокуратури та порядку здійснення відповідного перерахунку. Відтак, спору щодо відсоткового розміру заробітної плати для перерахунку пенсії і щодо обмеження пенсії максимальним розміром на час звернення позивачки у цій справі до суду не існувало.
Оскільки пенсійний орган ще не ухвалював рішення щодо перерахунку призначеної позивачу пенсії за вислугу років на виконання цього рішення суду, підстави вважати, що його права у зазначеній частині при здійсненні такого перерахунку будуть порушені, відсутні.
Слід зазначити, що судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних.
З огляду на викладене, колегія суддів  погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_1 ..
Наведені доводи апеляції не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного судового рішення.
У відповідності до ст. 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до частини 5 статті 291 КАС України рішення суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду типової справи може бути оскаржено в касаційному порядку виключно з таких підстав:
1) суд першої та (або) апеляційної інстанції при вирішенні типової справи не визнав її типовою справою та (або) не врахував правові висновки, викладені у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи;
2) справа, в якій судом першої та (або) апеляційної інстанції ухвалено рішення з урахуванням правових висновків, викладених у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, не відповідає ознакам типової справи.

Керуючись статтями 291, 308, 311, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, у випадках, встановлених частиною 5 статті 291 КАС України.

Доповідач - суддя                                                             І. О. Турецька

суддя                                                                                 Л. В. Стас

суддя                                                                                 Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 20.04.2021 року.