ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
19 квітня 2021 року           справа №200/10690/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),
суддів Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства юстиції України в особі заступника Міністра юстиції України Банчука Олександра Анатолійовича  на рішення   Донецького окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року у справі  №200/10690/20-а (головуючий І інстанції Христофоров А.Б.)   за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України в особі заступника Міністра юстиції України Банчука Олександра Анатолійовича про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                    ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України в особі заступника Міністра юстиції України Банчука Олександра Анатолійовича, що виявилася у не наданні позивачеві протягом встановленого частиною 1 статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-VІ п`ятиденного строку, безкоштовно перших 10 сторінок Положення про державну установу «Генеральна дирекція ДКВС України», відповідно до його запиту на отримання публічної інформації від 30.06.2020 року, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України за № ПІ-Т-2270;
- зобов`язати відповідача протягом п`яти робочих днів з дня набрання чинності цього рішення, надати позивачеві безкоштовно перші 10 сторінок Положення про державну установу «Генеральна дирекція ДКВС України», відповідно до його запиту на отримання публічної інформації від 30.06.2020 року, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України за № ПІ-Т-2270.
Також, позивач просив суд постановити окрему ухвалу відносно заступника Міністра юстиції України ОСОБА_2 , яку направити Міністру юстиції України для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, та допустити до негайного виконання прийняте рішення в цій адміністративній справі.
В обґрунтування позову зазначив, що відповідачем порушено право позивача на отримання публічної інформації з огляду на не надання йому безкоштовно перших 10 сторінок запитуваного документа, а саме Положення про державну установу «Генеральна дирекція ДКВС України», відповідно до запиту позивача на отримання публічної інформації від 30.06.2020   року,   зареєстрованого   у   Міністерстві   юстиції   України   за   № ПІ-Т-2270.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України в особі заступника Міністра юстиції України Банчука Олександра Анатолійовича яка полягає у не наданні ОСОБА_1 протягом встановленого частиною 1 статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-VІ п`ятиденного строку, безкоштовно перших 10 сторінок Положення про державну установу «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України», відповідно до запиту ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 30.06.2020 року №30/06/-04, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України за № ПІ-Т-2270.
Зобов`язано Міністерство юстиції України надати позивачу безкоштовно перші 10 сторінок Положення про державну установу «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України», відповідно до запиту позивача на отримання публічної інформації від 30.06.2020 року №30/06/-04, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України за № ПІ-Т-2270.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення допущено до негайного виконання.
Не погодившись з судовим рішенням в частині задоволення позовних вимог відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Обґрунтування апеляційної скарги.
Законом України «Про доступ до публічної інформації» не передбачено, що розпорядник інформації на запит на отримання публічної інформації, обсяг якої становить більше 10 аркушів, повинен надати безкоштовно перші 10 аркушів з одночасним повідомленням запитувача про необхідність відшкодування витрат.
Таким чином, відповідачем  при наданні відповіді позивачу на його запит від 30.06.2020 року враховано приписи закону, враховуючи  цілісність запитуваного документа та відсутність оплати витрат.
Оскільки в подальшому, позивачу за його запитом Мін`юстом двічі, в електронному та паперовому виді, було скеровано  наказ Міністерства юстиції України від 27.04.2020 року № 1527/5, яким затверджене Положення про державну установу «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» разом із вказаним Положенням, тому права позивача не порушені, у вказаній справі відсутній предмет спору, а тому позов не підлягає судовому розгляду.
Суд першої інстанції  неправильно застосував правові висновки Верховного Суду, викладені  в постановах, зокрема, від 27.01.2020 року у справі №815/2873/18,  оскільки предмет спору у цій справі не є тотожнім спору в даній справі.
Суд першої інстанції помилково дійшов висновку про допущену відповідачем бездіяльність, а також про необхідність допускати рішення до негайного виконання.
В частині відмови в задоволенні позовних вимог рішення не оскаржується.
Відповідно до частини першої статті  308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
З огляду на наведене суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги відповідача в частині задоволення позовних вимог, не надаючи оцінку судовому рішенню в частині позовних вимог, в задоволенні яких було відмовлено.
Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Фактичні обставини справи. 
30 червня 2020 року позивач ОСОБА_1 , направив на офіційну електронну пошту Міністерства юстиції України письмовий запит на отримання публічної інформації №30/06-04, у якому просив надати Положення про державну установу «Генеральна дирекція ДКВС України» (а.с. 12).
Вказаний запит позивача, був зареєстрований у Міністерстві юстиції України за № ПІ-Т-2270.
03 липня 2020 року на електронну пошту позивача від Міністерства юстиції України надійшов лист-відповідь № 29342/ПІ-Т-2270/7.4.2 від 02.07.2020 року, підписаний заступником Міністра юстиції України Олександром Банчуком 02.07.2020 року о 19 год. 15 хв., в якому було повідомлено, що Міністерством юстиції України розглянутий запит позивача на отримання публічної інформації від 30.06.2020 року щодо отримання копії Положення про державну установу «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України», та повідомлено про те, що обсяг виготовлення запитуваних позивачем копій документів становить 16 сторінок.
Зазначено, що надається рахунок від 02.07.2020 року № 152 для здійснення оплати витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію, та після здійснення позивачем оплати наданого рахунка Мінюстом будуть надіслані відповідні копії документів на вказану адресу. У Додатку зазначено: рахунок від 02.07.2020 року № 152 на 1 арк. в 1 прим. (а.с. 13).
Згідно із рахунком № 152 від 02.07.2020 року для здійснення оплати витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію, який був направлений надавачем послуг Міністерством юстиції України платникові  ОСОБА_1 , за послугу «Копіювання або друк копій документів формату А4 та меншого розміру (в тому числі двосторонній друк), виставлена вартість виготовлення однієї сторінки - 2,20 грн.; кількість сторінок 6; сума грн. (без ПДВ) 13,20 грн. (а.с.14).
Сторонами не заперечується, та не є спірною обставиною у справі, що вищевказаний рахунок № 152 від 02.07.2020 року позивачем оплачений не був.
Також відповідачем не заперечується і не спростовано, що станом на 12.11.2020 року, будь які інші відповіді від Міністерства юстиції України, щодо задоволення або відмови у задоволенні запиту позивача від 30.06.2020 року, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України за № ПІ-Т-2270, на електронну пошту позивача не надходило.
Також позивачем зазначено, та не є спірною обставиною у справі, що у подальшому, за іншим запитом позивача до Міністерства юстиції України від 18.08.2020 року на отримання публічної інформації, за яким був запитаний наказ Міністерства юстиції України від 27.04.2020 року № 1527/5, відповідачем позивачу було надіслано на електронну пошту наказ Міністерства юстиції України від 27.04.2020 № 1527/5, разом із Положенням про державну установу «Генеральна дирекція ДКВС України» на 16 аркушах.
Згідно із листом-відповіддю Міністерства юстиції України № 37282/ПІ-Т-2845/7.4.1 від 21.08.2020 року, позивачу було повідомлено що на вказану позивачем електронну пошту надсилається копія Наказу Міністерства юстиції України від 27.04.2020 року № 1527/5. Обсяг виготовлення запитуваних позивачем документів становить 16 сторінок, та після здійснення позивачем оплати наданого рахунку Мін`юстом будуть надіслані відповідні засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів на вказану адресу (а.с. 53).
Згідно із рахунком № 195 від 20.08.2020 року для здійснення оплати витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію, який був направлений надавачем послуг Міністерством юстиції України платникові  ОСОБА_1 , за послугу «Копіювання або друк копій документів формату А4 та меншого розміру (в тому числі двосторонній друк), виставлена вартість виготовлення однієї сторінки - 2,20 грн.; кількість сторінок 6; сума грн. (без ПДВ) 13,20 грн. (а.с. 54).
Згідно листа Міністерства юстиції України №37882/ПІ-Т-2845/7.4.1 від 26.08.2020 року, повідомлено, що у зв`язку із оплатою позивачем рахунка від 20.08.2020 року № 195, відповідачем на поштову адресу позивача надається засвідчена копія наказу Міністерства юстиції України від 27.04.2020 року № 1527/5 «Про затвердження Положення про державну установу «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України». Додаток: на 16 арк. (а.с. 55).
Вважаючи протиправним не надання відповідачем позивачеві безкоштовно перших 10 сторінок запитуваного ним документа - Положення про державну установу «Генеральна дирекція ДКВС України», на запит позивача на отримання публічної інформації від 30.06.2020 року, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України за № ПІ-Т-2270, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що у даному випадку мала місце протиправна бездіяльність відповідача щодо не надання позивачеві протягом встановленого частиною 1 статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-VІ п`ятиденного строку, безкоштовно перших 10 сторінок Положення про державну установу «Генеральна дирекція ДКВС України», відповідно до його запиту на отримання публічної інформації від 30.06.2020 року №30/06/-04, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України за № ПІ-Т-2270.
Оцінка суду.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та   у   спосіб,   що   передбачені   Конституцією   та   законами   України.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначений у Законі України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року №2939-VI (далі - «Закон»).
Відповідно до статті 1 Закону публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень,    інших    розпорядників     публічної   інформації,   визначених   цим   Законом.
Згідно пункту 1 частини першої статті 13 Закону, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
Відповідно до частини четвертої цієї ж статті усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.
Частинами першою, другою статті 21 Закону передбачено, що інформація на запит надається безкоштовно. У разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк.
Приписами частини третьої вказаної статті встановлено, що розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником на копіювання та друк в межах граничних норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати за копіювання або друк, інформація надається безкоштовно.
Згідно статті 23 Закону рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити, зокрема, інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси  запитувача (частина перша,   пункт   7   частини   другої).
З буквального тлумачення положень частини другої статті 21 Закону випливає, що у разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з копіюванням документів понад встановлений обсяг. Тобто, копії десяти сторінок документу надаються безкоштовно.
Конституційний Суд України в ухвалі від 25 червня 2013 року №29-у/2013, якою відмовив у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним зверненням Міжнародної благодійної організації "Екологія-Право-Людина" щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої, третьої статті 21 Закону України "Про доступ до публічної інформації" зазначив, що положення частини другої статті 21 Закону викладені чітко, зрозуміло і передбачають відшкодування запитувачем фактичних витрат на копіювання та друк документів понад встановлену Законом кількість сторінок, а тому не потребують офіційної інтерпретації.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що 10 перших сторінок у відповідь на запит про надання публічної інформації надаються безкоштовно, тоді як відшкодування позивачем фактичних витрат на копіювання і друк документів має здійснюватися з одинадцятої сторінки.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 17 січня 2020 року у справі №818/40/17.
Крім того, у пункті 11 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29вересня 2016 року №10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» зазначено, що: «відповідно до частини другої статті 21 Закону №2939-VІ у разі, якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. У наведеному положенні під фактичними витратами маються на увазі усі витрати, що здійсненні при копіюванні та/або друкові документів обсягом більш як 10 сторінок, тобто запитувач інформації зобов`язаний відшкодувати витрати на виготовлення всіх сторінок запитаної інформації, крім перших десяти сторінок.
При цьому питання щодо надання розпорядником інформації перших десяти сторінок документа (частини інформації) безкоштовно одночасно з повідомленням запитувача про необхідність відшкодування витрат або повідомленням про відмову в задоволенні запиту у зв`язку з невідшкодуванням відповідних витрат прямо Законом №2939-VІ та іншими чинними нормативно-правовими актами не врегульовано.
Однак, враховуючи міжнародно-правові стандарти у сфері доступу до публічної інформації, на переконання суду належною практикою є надання за вимогою запитувача перших 10 сторінок безкоштовно одночасно з повідомленням про необхідність відшкодування витрат на виготовлення копій решти документів.»
Зазначену правову позицію виклав Верховний Суд у постанові від 27 січня 2020 року у справі № 815/2873/18.
Суд першої інстанції правильно не прийняв посилання відповідача, що вимогою запиту позивача на отримання публічної інформації від 30.06.2020 року було надання Положення про державну установу «Генеральна дирекція ДКВС України» в повному обсязі, як цілісного документа, який містить 16 сторінок, оскільки чинним законодавством не передбачено обов`язку розпорядника інформації дотримуватися так званого принципу «єдності та нерозривності документу».
Предметом цього спору є питання правомірності бездіяльності відповідача, та зобов`язання вчинити дії шляхом безкоштовного надання інформації у відповідь на запит позивача від 30 червня 2020 року  у межах, що не перевищує 10 сторінок. 
Відтак, доводи апелянта, що позивач отримав запитувану інформацію у відповідь на запит від 18 серпня 2020 року не є підставою для визнання оскаржуваної у цій справі бездіяльності відповідача правомірною та не означає відсутність у ОСОБА_1 права на звернення до суду з цим позовом.
Під бездіяльністю слід розуміти не вчинення в установлений законом строк дії, яку суб`єкт владних повноважень повинен вчинити в силу вимог закону чи підзаконного нормативно-правового акту. Бездіяльність - це, як правило, пасивна поведінка.
Нормою частини першої статті 20 Закону закріплено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Отже, строк для відповіді встановлено не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту на інформацію.
В даному спорі відповідач не допустив бездіяльності в розумінні ч. 1 ст. 20 Закону № 2939, надавши позивачеві відповідь на його запит у встановлений ч. 1 вказаної статті строк, в якій зазначив про можливість надання копії запитуваного документа лише за умови оплати відповідного рахунка №152 від 02.07.2020 р. про здійснення оплати витрат на копіювання або друк документів.
Поряд із цим, розпорядник інформації повинен був надати за вимогою запитувача перші 10 сторінок безкоштовно одночасно з повідомленням про необхідність відшкодування витрат на виготовлення копій решти документів.
Отже, в даному випадку мала місце протиправна бездіяльність відповідача щодо не надання позивачеві протягом встановленого частиною 1 статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-VІ п`ятиденного строку, безкоштовно перших 10 сторінок Положення про державну установу «Генеральна дирекція ДКВС України», відповідно до його запиту на отримання публічної інформації від 30.06.2020 року №30/06/-04, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України за № ПІ-Т-2270.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання такої бездіяльності протиправною та зобов`язав відповідача надати позивачу безкоштовно перші 10 сторінок Положення про державну установу «Генеральна дирекція ДКВС України», відповідно до його  запиту на отримання публічної інформації від 30.06.2020 року.
На підставі частини першої статті 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1,5 частини першої статті 263,пунктами 1-4 частини першої статті 283 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.
Таким чином, суд першої інстанції правильно допустив рішення до негайного виконання, що обумовлює безпідставність доводів апелянта про відсутність підстав для негайного виконання рішення.
Суд не приймає доводи апелянта про  неправильне застосування до спірних правовідносин висновків Верховного Суду, викладених  в постановах, зокрема, від 27.01.2020 року у справі №815/2873/18,  оскільки у цій справі, поряд з питанням визнання протиправними дії розпорядника інформації  щодо невірного розрахунку вартості фактичних витрат на копіювання та друк, Верховний Суд сформував правовий висновок, відповідно до якого, враховуючи міжнародно-правові стандарти у сфері доступу до публічної інформації, належною практикою є надання за вимогою запитувача перших 10 сторінок безкоштовно одночасно з повідомленням про необхідність відшкодування витрат на виготовлення копій решти документів.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Згідно статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального   права   при   дотриманні   норм   процесуального   права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення в цій частині є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування  рішення суду першої інстанції не вбачається.
Як визначено пунктом 2 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Таким чином зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України в особі заступника Міністра юстиції України Банчука Олександра Анатолійовича  на рішення   Донецького окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року у справі  №200/10690/20-а – залишити без задоволення. 
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року у справі  №200/10690/20-а – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 19 квітня 2021 року,  є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 19 квітня 2021 року.

Головуючий суддя                                                                                   І.Д. Компанієць

Судді                                                                                              А.В. Гайдар

                                                                                                        Е.Г. Казначеєв