Ухвала
Іменем України
 
18 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 553/2694/20
провадження № 61-6922ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 24 березня 2021 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 07             квітня 2021 року в справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Полтавтрансбуд» до ОСОБА_1 про відшкодування вартості майнових прав за заявою Товариства з додатковою відповідальністю «Полтавтрансбуд» про забезпечення позову,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2020 року Товариство з додатковою відповідальністю «Полтавтрансбуд» (далі - ТДВ «Полтавтрансбуд») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 1 323 000 грн на відшкодування вартості майнових прав.
 
Разом з позовом ТДВ «Полтавтрансбуд» подало до суду заяву, в якій просило застосувати заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , та заборонити його відчуження.
 
Заява ТДВ «Полтавтрансбуд» мотивована тим, що 10 червня 2014 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 12 на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 95,2 кв. м. Вартість майнових прав на квартиру становила 476 000 грн (5 000 грн за 1 кв. м площі) з правом ТДВ «Полтавтрансбуд» в односторонньому порядку збільшувати вартість продажу майнових прав на об`єкт до моменту повної їх оплати відповідачем. 10 квітня 2019 року відповідачу було направлено лист за вих. № 225 від 09 квітня 2019 року про збільшення вартості продажу майнових прав, що не оплачені ОСОБА_1 станом на 09 квітня 2019 року в розмірі 25 000 грн за 1 кв. м площі. З червня 2014 року по жовтень 2019 року відповідачем здійснено оплату на загальну суму 481 000 грн, що відповідає вартості 43,28 кв. м площі квартири за договором. Згідно з актом приймання-передачі від 17 грудня 2015 року ОСОБА_1 прийняв майнові права на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 96,2 кв. м, на підставі чого здійснив державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна за договором, а 15 вересня 2016 року він відчужив указану квартиру шляхом укладення договору дарування з ОСОБА_2 . Враховуючи, що відповідач здійснив відчуження спірного нерухомого майна до моменту повної його оплати, існує ймовірність відчуження іншого належного йому майна на користь третіх осіб, що значно утруднить або взагалі зробить неможливим виконання рішення суду.
 
Ухвалою Ленінського районного суду міста Полтави від 23 грудня 2020 року в задоволенні заяви ТДВ «Полтавтрансбуд» відмовлено.
 
Відмовляючи в задоволенні заяви, місцевий суд виходив з недоведеності обставин, наведених ТДВ «Полтавтрансбуд». При цьому суд вказав, що невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.
 
Постановою Полтавського апеляційного суду від 24 березня 2021 року апеляційну скаргу ТДВ «Полтавтрансбуд» задоволено. Ухвалу Ленінського районного суду міста Полтави від 23 грудня 2020 року скасовано і постановлено нове судове рішення. Заяву ТДВ «Полтавтрансбуд» задоволено частково. В порядку забезпечення позову ТДВ «Полтавтрансбуд» до ОСОБА_1 про відшкодування вартості майнових прав на суму 1 323 000 грн заборонено відчуження належного ОСОБА_1 на праві власності нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_2 .
 
Частково задовольняючи заяву ТДВ «Полтавтрансбуд» про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що до повного виконання своїх зобов`язань з оплати вартості придбаних майнових прав за договором купівлі-продажу майнових прав від 10 червня 2014 року № 12 ОСОБА_1 відчужив спірне нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 - третій особі, що дає підстави для обґрунтованих припущень про наявність реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача і ймовірності ускладнення виконання судового рішення у разі задоволення позову. Захід забезпечення позову у вигляді заборони відчуження належної відповідачу квартири АДРЕСА_2 є співмірним із заявленими позовними вимогами та не позбавляє відповідача як власника можливості користування своїм майном, а лише тимчасового обмежує його у праві розпоряджатися ним. 
 
Ухвалою Полтавського апеляційного суду 07 квітня 2021 року виправлено у вступних та резолютивних частинах ухвал Полтавського апеляційного суду від 02, 12 лютого, 03 березня 2021 року та у вступній та резолютивній частинах постанови Полтавського апеляційного суду від 24 березня 2021 року допущені описки, правильно зазначено найменування заявника - «Товариство з додатковою відповідальністю «Полтавтрансбуд» замість помилково вказаного - «Товариство з обмеженою відповідальністю «Полтавтрансбуд».
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що допущені помилки стосуються правильності найменування заявника та мають істотний характер, а тому підлягають виправленню.
 
22 квітня 2021 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на постанову Полтавського апеляційного суду від 24 березня 2021 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 07 квітня 2021 року, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і залишити в силі ухвалу Ленінського районного суду міста Полтави від 23 грудня 2020 року.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що він повністю виконав свої зобов`язання за договором купівлі-продажу майнових прав від 10 червня 2014 року № 12, тому між сторонами не існує спору. Збільшення цін, на яке вказувало ТДВ «Полтавтрансбуд», не має юридичного обґрунтування. Тому доводи заяви ТДВ «Полтавтрансбуд» є безпідставними. Висновки апеляційного суду щодо співмірності застосованого заходу забезпечення позову суперечать правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.
 
Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
Згідно з частинами першою, третьою статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 11) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
 
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови від 22 грудня 2006 року №  9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
 
Тобто метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
 
Судами встановлено, що у грудні 2020 року ТДВ «Полтавтрансбуд» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування вартості майнових прав на суму 1 323 000 грн.
 
Апеляційний суд пересвідчився, що між сторонами у справі дійсно виник спір щодо виконання зобов`язань за договором купівлі-продажу майнових прав від 10 червня 2014 року № 12, предметом якого є майнові права на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 95,2 кв. м. ТДВ «Полтавтрансбуд» вважає, що ОСОБА_1 порушив умови згаданого договору в частині оплати вартості майнових прав, а відповідач заперечив існування невиконаних зобов`язань.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову бути домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
 
Врахувавши доводи заяви про забезпечення позову, характер спору і зміст позовних вимог, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову може мати негативні наслідки та ускладнити виконання ймовірного судового рішення в разі задоволення позову.
 
При цьому апеляційний суд обґрунтовано врахував те, що до повного виконання своїх зобов`язань з оплати вартості придбаних майнових прав за договором купівлі-продажу майнових прав від 10 червня 2014 року № 12 ОСОБА_1 відчужив спірне нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 третій особі, що дає підстави для обґрунтованих припущень про наявність реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача.
 
Вжитий апеляційним судом захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами. 
 
Заборона відчуження належної відповідачу квартири АДРЕСА_2 не позбавляє його як власника можливості користування своїм майном, а лише тимчасового обмежує його у праві розпоряджатися ним.
 
З огляду на наведене висновки апеляційного суду щодо співмірності застосованого заходу забезпечення позову узгоджуються з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.
 
Аргументи заявника про повне виконання ним взятих на себе зобов`язань за договором купівлі-продажу майнових прав стосуються вирішення позову по суті, не спростовують правильних висновків апеляційного суду щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову і не свідчать про порушення судом норм процесуального права.
 
Згідно з частинами першою, другою статті 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки. Питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала. За ініціативою суду питання про внесення виправлень вирішується в судовому засіданні за участю учасників справи, проте їхня неявка не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень.
 
Описки - це помилки, зумовлені неправильним написанням слів. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків. Не є опискою граматичні помилки, які не спотворюють текст судового рішення та не призводять до його неправильного сприйняття.
 
Встановивши, що у вступних та резолютивних частинах ухвал Полтавського апеляційного суду від 02, 12 лютого, 03 березня 2021 року та у вступній та резолютивній частинах постанови Полтавського апеляційного суду від 24 березня 2021 року допущені описки, що стосуються правильності написання найменування позивача, апеляційний суд дійшов правильного висновку про виправлення допущених описок.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційний судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.
 
Тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
 
Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів.
 
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 24 березня 2021 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від  07 квітня 2021 року в справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Полтавтрансбуд» до ОСОБА_1 про відшкодування вартості майнових прав за заявою Товариства з додатковою відповідальністю «Полтавтрансбуд» про забезпечення позову.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук   В. М. Ігнатенко	
 	 	
 	С. О. Карпенко