ПОСТАНОВА 
Іменем України

22 квітня 2021 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 383/191/20
провадження № 22-ц/4809/822/21 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
       Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А.М., Карпенка О.Л.
       за участі секретаря – Тимошенко Т.О.
учасники справи:
       стягувач – ОСОБА_1 ,
боржник – ОСОБА_2 ,
       розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Бондаренко Ірини Анатоліївни, яка представляє інтереси ОСОБА_2 , на ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16 липня 2020 року в складі судді Адаменко І.М. і

В С Т А Н О В И В:
       В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з клопотанням про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду та просила:
-визнати та надати дозвіл на примусове виконання рішення від 25.02.2013 Третього підрозділу з розгляду цивільних справ Суду округу Лейрія, Португальська Республіка, у справі з урегулювання батьківських обов`язків № 182/13.1TBLRA в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 100 євро щомісячно, починаючи з 08.03.2012, зі щорічним збільшенням суми на 5 євро, починаючи з січня 2014 року, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
-допустити рішення від 25.02.2013 Третього підрозділу з розгляду цивільних справ Суду округу Лейрія, Португальська Республіка, у справі з урегулювання батьківських обов`язків №182/13.1ТВLRА до негайного виконання, з погашенням заборгованості за останні три роки з 25.02.2017;
-видати виконавчий лист на примусове виконання рішення від 25.02.2013 Третього підрозділу з розгляду цивільних справ Суду округу Лейрія, Португальська Республіка, у справі з урегулювання батьківських обов`язків №182/13.1ТВLRА в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 100 євро щомісячно, починаючи з 08.03.2012, зі щорічним збільшенням суми на 5 євро, починаючи з січня 2014 року, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у 2008 році виїхали до Португальської Республіки на тимчасове проживання, а ІНФОРМАЦІЯ_1 на території Португальської Республіки у них народилась дочка ОСОБА_3 .
Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10.01.2012 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.
25.02.2013 Третім підрозділом з розгляду цивільних справ Суду округу Лейрія, Португальська Республіка, прийнято рішення у справі з урегулювання батьківських обов`язків № 182/13.1TBLRA, яким зобов`язано ОСОБА_2 сплачувати на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 суму у розмірі 100 євро щомісячно. 
Її перерахування має здійснюватися батьком до 8 числа відповідного місяця, починаючи з 8 березня 2012 року, на рахунок матері, шляхом банківського переказу, згідно з банківськими реквізитами, вказаними матір`ю.
Зазначена виплата підлягає щорічному збільшенню на суму 5 євро, починаючи з січня 2014 року.
Боржник був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, копія вердикту йому надсилалась, а судове рішення у справі № 182/13.1TBLRA набуло чинності 12.04.2013.
В даний час ОСОБА_2 проживає в Україні, аліменти не сплачує, в наслідок чого у ОСОБА_1 виникла необхідність у примусовому стягненні аліментів.
Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16 липня 2020 року, з урахуванням ухвали Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 02 вересня 2020 року про виправлення описки, визнано та надано дозвіл на примусове виконання рішення від 25.02.2013 Третього підрозділу з розгляду цивільних справ Суду округу Лейрія, Португальська Республіка, у справі з урегулювання батьківських обов`язків № 182/13.1TBLRA в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 100 євро щомісячно, починаючи з 08.03.2012, зі щорічним збільшенням суми на 5 євро, починаючи з січня 2014 року, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішення від 25.02.2013 року Третього підрозділу з розгляду цивільних справ Суду округу Лейрія, Португальська Республіка, у справі з урегулювання батьківських обов`язків № 182/13.1TBLRA допущено до негайного виконання, з погашенням заборгованості за останні три роки з 25.02.2017.
Видано виконавчий лист на примусове виконання рішення від 25.02.2013 Третього підрозділу з розгляду цивільних справ Суду округу Лейрія, Португальська Республіка, у справі з урегулювання батьківських обов`язків № 182/13.1TBLRA в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 100 євро щомісячно, починаючи з 08.03.2012, зі щомісячним збільшенням суми на 5 євро, починаючи з січня 2014 року, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвала суду мотивована тим, що боржник ОСОБА_2 був своєчасно повідомлений про розгляд справи 182/13.1TBLRA іноземним судом та рішення іноземного суду відповідачем не оскаржувалося і набрало законної сили.
Суд першої інстанції, враховуючи норми статей 51, 52, 53, 54 Конвенції про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, дійшов висновку, що вердикт суду від 25.02.2013 Третього підрозділу з розгляду цивільних справ Суду округу Лейрія, Португальська Республіка, у справі з урегулювання батьківських обов`язків № 182/13.1TBLRA в частині стягнення з  ОСОБА_2  аліментів на утримання дитини  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає визнанню та примусовому виконанню в Україні.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16 липня 2020 року та винести нову, якою відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою, що винесена з порушенням матеріальних та процесуальних норм права.
ОСОБА_2 не оскаржувався вердикт Третього підрозділу з розгляду цивільних справ Суду округу Лейрія, Португальська Республіка, у справі з регулювання батьківських обов`язків № 182/13.1TBLRA в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 100 євро щомісячно, так, як ОСОБА_2 взагалі не знав про існування вказаного рішення та не отримував його. 
Крім того, ОСОБА_2 отримав судову повістку 16 липня 2020 року ввечері, тобто не був повідомлений належним чином про розгляд даного клопотання в Бобринецькому районному суді, як на це посилається суд першої інстанції, та не мав змоги надати свої пояснення, доводи та міркування з приводу заявленого клопотання. 
Також суд першої інстанції не звернув уваги на те, що з 12 березня на всій території України установлено карантин (постанова Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» від 11.03.2020 № 211), який на момент розгляду справи було подовжено до 31 липня 2020 року.
Боржник проживає на території України та отримує свій дохід в грошовій одиниці гривні, а не в євро та не має матеріальної можливості сплачувати аліменти в такому розмірі. 
Крім того, зазначає, що має також ще одну доньку ОСОБА_4 , яку згідно чинного законодавства він також повинен утримувати.
Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_2 , а ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16 липня – без змін. 
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 19 листопада 2020 року апеляційну скаргу адвоката Бондаренко І. А. в інтересах ОСОБА_2 , задоволено частково.
Ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16.07.2020 скасовано.
Клопотання представника стягувача ОСОБА_1 адвоката Усатенка В. Ю. про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду від 25.02.2013 Третього підрозділу з розгляду цивільних справ Суду округу Лейрія, Португальська Республіка, у справі з урегулювання батьківських обов`язків № 182/13.1TBLRA в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишено без розгляду.
Постановою Верховного Суду від 03 березня 2021 року касаційну скаргу представника  ОСОБА_1 – адвоката Рогульченко І. А. задоволено частково.
Постанову Кропивницького апеляційного суду від 19 листопада 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та його представник адвокат Бондаренко І.А. підтримали доводи апеляційної скарги, представник ОСОБА_1 адвокат Усатенко В. Ю. заперечував проти доводів апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає.
Згідно пункту 10 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання рішення іноземного суду - поширення законної сили рішення іноземного суду на територію України в порядку, встановленому законом.
Статтею 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських відносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.
Згідно з частиною першою статті 82 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.
Відповідно до статті 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. 
У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.
Згідно вимог статті 463 ЦПК України рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.
Частиною першою статті 464 ЦПК передбачено, що питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.
Згідно частиною першою статті 465 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або відповідно до міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, іншою особою (її представником).
За змістом частин першої та другої статті 466 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається у письмовій формі і повинно містити :
1) ім`я (найменування) особи, що подає клопотання, зазначення її місця проживання (перебування) або місцезнаходження;
2) ім`я (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні;
3) мотиви подання клопотання.
До клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до вимог частини шостої статті 467 ЦПК України за наслідками розгляду поданих документів та вислухавши пояснення сторін, суд постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову в задоволенні з цього питання.
Частиною восьмою статті 467 ЦПК України визначено, що якщо в рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті, суд, який розглядає це клопотання, визначає суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали.
Підстави для відмови в задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду передбачені статтею 468 ЦПК України.
За приписами статті 468 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено:
1) якщо рішення суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили;
2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи;
3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України;
4) якщо ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді;
5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні;
6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду;
7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України;
8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання;
9) в інших випадках, встановлених законами України.
20 червня 1956 року з метою спрощення стягнення аліментів, на які особа, що перебуває на території однієї з Договірних Сторін, заявляє своє право, з іншої особи, яка підпадає під юрисдикцію іншої Договірної Сторони була підписана Конвенція про стягнення аліментів за кордоном (далі – Конвенція), яка 20 липня 2006 року була ратифікована Верховною Радою України та 19 жовтня 2006 року набула чинності для України.
Зазначена Конвенція застосовується у відносинах України з країнами, які її підписали, серед яких – Португалія, яка приєдналась 25 січня 1965 року.
Наказом Міністерства юстиції України № 121/5 від 29 грудня 2006 року затверджено Інструкцію про виконання в Україні Конвенції про стягнення аліментів за кордоном (далі – Інструкція).
Ця Інструкція визначає спрощену процедуру стягнення аліментів на дитину або утримання на іншого члена сім`ї згідно з Конвенцією у відносинах з такими державами, які є її сторонами: Австралія, Алжир, Аргентина, Барбадос, Бельгія, Білорусь, Боснія і Герцеговина, Бразилія, Буркіна-Фасо, Ватикан, Великобританія, Гаїті, Гватемала, Греція, Данія, Еквадор, Естонія, Ізраїль, Ірландія, Іспанія, Італія, Кабо-Верде, Казахстан, Кіпр, Киргизстан, Колумбія, Німеччина, Ліберія, Люксембург, Македонія, Мексика, Молдова, Монако, Марокко, Нігер, Нідерланди, Нова Зеландія, Норвегія, Пакистан, Польща, Португалія, Румунія, Сейшели, Сербія, Словаччина, Словенія, Суринам, Туніс, Туреччина, Уругвай, Угорщина, Філіппіни, Фінляндія, Франція, Хорватія, Центральноафриканська Республіка, Чехія, Чилі, Швейцарія, Швеція, Шрі-Ланка (далі - Договірні Сторони).
За змістом пункту 15 Інструкції клопотання про визнання і виконання рішення іноземного суду про стягнення аліментів з відповідача (боржника), який проживає в Україні, оформлюється позивачем (стягувачем) або уповноваженою ним особою у письмовій формі та з урахуванням статті 394 Цивільного процесуального кодексу України  і повинно містити:
а) повне ім`я позивача, дату народження, громадянство, місце проживання (перебування) або місцезнаходження, місце роботи, а також ім`я й адресу законного представника позивача, а у відповідних випадках - повне ім`я і дату народження особи, на утримання якої стягуються аліменти;
б) повне ім`я відповідача, дату народження, громадянство та, наскільки це відомо позивачеві, його адреси протягом останніх п`яти років, і рід занять, його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні;
в) мотиви подання клопотання, а також будь-яку іншу інформацію, зокрема про фінансовий та сімейний стан позивача й відповідача.
До клопотання додаються такі документи:
а) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається заява;
б) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні);
в) документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи;
г) документ, що визначає, у якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше);
ґ) документ, що посвідчує повноваження представника позивача (якщо заява подається представником);
д) фотокартка позивача та, по можливості, фотокартка відповідача;
е) довіреність на уповноваження Міністерства юстиції України представляти інтереси стягувача у справі про стягнення аліментів.
Разом із заявою надсилається засвідчений переклад усіх матеріалів на українську мову. 
Відповідно до пункту 18 Інструкції питання про стягнення аліментів або про визнання і виконання рішення про стягнення аліментів на користь особи, що проживає за кордоном, в Україні вирішується з урахуванням Цивільного процесуального кодексу України  та Закону України "Про міжнародне приватне право".
Матеріалами справи підтверджується, що згідно відомостями Відділу запису актів громадянського стану м. Лейрія, Запис акту про народження № 28354 за 2009 рік ІНФОРМАЦІЯ_4 в м Лейрія народилась ОСОБА_3 , батьками зазначені – ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (том 1 а. с. 8-10).
Копією рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10 січня 2021 року підтверджується, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 19.06.2009 відділом реєстрації актів цивільного стану Бобринецького районного управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис № 31, розірвано (том 1 а. с. 11).
Відповідно до копії вердикту Суду округу Лейрія Третього підрозділу з розгляду цивільних справ у справі з урегулювання батьківських обов`язків № 182/13.1TBLRA від 25.02.2013 зобов`язано батька ОСОБА_3 сплачувати на утримання дитини суму у розмірі 100 євро щомісячно. Її перерахування має здійснюватися батьком до 8 числа відповідного місяця, починаючи з 08 березня 2021 року, на рахунок матері, шляхом банківського переказу, згідно з банківськими реквізитами, вказаними матір`ю на стор. 11.
Зазначена виплата підлягає щорічному збільшенню на суму 5 євро, починаючи з січня 2014 року (том 1 а.с. 13-22, 25-34).
За змістом вказаного рішення відповідачі були належним чином викликані до суду, було попередньо урегульоване питання стосовно виконання батьківських прав, згідно з постановою, винесеною 15.01.2013.
Згідно копії листа Суду округу Лейрія Третього підрозділу з розгляду цивільних справ 200460-10080780 RJ822617661PT у справі з урегулювання батьківських обов`язків № 182/13.1TBLRA ОСОБА_2 повідомлено у якості відповідача, щодо результатів розгляду зазначеного судового процесу, копія вердикту якого надається (том 1 а. с. 35)
Копією свідоцтва від 13.12.2019 вих. № 92805969 Окружного суду м. Лейрія Суду у справах сім`ї та неповнолітніх м. Лейрія – Відділ 2 підтверджується, що судове рішення у справі з урегулювання батьківських обов`язків № 182/13.1TBLRA, було належним чином доведено до сторін та набуло чинності 12.04.2013 (том 1 а. с. 39).
Даних про те, що вказане рішення іноземного суду оскаржувалось боржником, матеріали справи не містять та не заперечується ОСОБА_2 .
Аналізуючи викладене, суд не вбачає підстав для відмови в задоволенні клопотання, визначених статтею 268 ЦПК України, та приходить до висновку, що рішення Суду округу Лейрія Третього підрозділу з розгляду цивільних справ у справі з урегулювання батьківських обов`язків № 182/13.1TBLRA від 25.02.2013 підлягає визнанню та примусовому виконанню в Україні.
Разом з тим, задовольняючи клопотання суд першої інстанції не врахував, що визнаючи та надаючи дозвіл на примусове виконання рішення іноземного суду, суд в регулятивній частині своєї ухвали має відобразити точний зміст рішення іноземного суду.
Суд першої інстанції помилково відобразив зміст рішення, який відповідає не в повні мірі вердикту Суду округу Лейрія Третього підрозділу з розгляду цивільних справ у справі з урегулювання батьківських обов`язків № 182/13.1TBLRA від 25.02.2013.
Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги положення частини восьмої статті 467 ЦПК України, та визначив в резолютивні часині ухвалисуму стягуваних аліментів в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали.
Суд також не погоджується с висновком суду першої інстанції в частині допущення рішення від 25.02.2013 Третього підрозділу з розгляду цивільних справ Суду округу Лейрія, Португальська Республіка, у справі з урегулювання батьківських обов`язків № 182/13.1TBLRA до негайного виконання, з погашенням заборгованості за останні три роки з 25.02.2017.
За змістом пункту першого частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах пр о стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Згідно частини другої вказаної статті  суд, ухвалюючи рішення, може допустити негайне його виконання у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті.
Рішення іноземного суду про стягнення періодичних платежів може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.
Враховуючи викладене, рішення іноземного суду підлягає допущенню до виконання зі стягненням заборгованості за останні три роки до звернення до суду, тобто з 27 лютого 2017 року, а суд першої інстанції в порушення зазначених норм процесуального права помилково допустив до негайного виконання рішення іноземного суду в цілому.
       Звертаючись до суду з клопотанням про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, ОСОБА_1 також просила видати виконавчий лист на примусове виконання рішення від 25 лютого 20213 року Третього підрозділу з розгляду цивільних справ Суду округу Лейрія, Португальська Республіка, у справі з урегулювання батьківських обов`язків № 182/13.1TBLRA.
       Згідно статті 470 ЦПК України на підставі рішення іноземного суду та ухвали про надання дозволу на його примусове виконання, що набрала законної сили, суд видає виконавчий лист, який пред`являється для виконання в порядку, встановленому законом.
Виконавчий лист вноситься до Єдиного державного реєстру виконавчих документів в порядку, встановленому Положенням про Єдиний державний реєстр виконавчих документів.
Згідно з пунктом 20 Інструкції, виконання рішень судів на території України здійснюється відповідно до законодавства України.
На підставі рішення іноземного суду та ухвали про надання дозволу на його примусове виконання, що набрала законної сили, суд видає виконавчий лист, який надсилається для виконання у порядку, установленому законом.
Виконавчий лист за рішенням про стягнення аліментів видається за заявою позивача або уповноваженого ним представника і передається для виконання в органи державної виконавчої служби.
Виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження".
Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що цивільним процесуальним законодавством визначений порядок видання судом виконавчого листа, у випадку визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.
Так, підставою для видання зазначеного виконавчого листа є рішення іноземного суду, ухвала про надання дозволу на його примусове виконання.
З урахуванням наведеного, вимога ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення іноземного суду, подана одночасно з вимогою про визнання та надання дозволу а примусове виконання рішення іноземного суду є необґрунтованою.
Суд першої інстанції на викладене не звернув уваги та дійшов передчасного висновку про задоволення вимог клопотання у вказаній частині.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не оскаржував вердикт іноземного суду у справі № 182/13.1TBLRA так, як він взагалі не знав про існування вказаного рішення та не отримував його, суд не бере до уваги, так як неотримання рішення іноземного суду не є в розумінні статті 468 ЦПК України підставою для відмови в задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду. 
Посилання боржника в апеляційній скарзі на те, що він отримав судову повістку 16 липня 2020 року ввечері, тобто не був повідомлений належним чином про розгляд даного клопотання та не мав змоги надати свої пояснення, спростовуються наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з судовою повісткою, з якого вбачається, що судову повістку по справі № 383/191/20 на 16 липня 2020 року, адресовану ОСОБА_2 , було отримано 14.07.2020 (том 1 а. с. 84).
Твердження ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що з 12 березня на всій території України установлено карантин, не може бути взяте судом до уваги, з огляду на те, що 30 березня 2020 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». 
Цим законом внесені зміни до ЦПК України, зокрема частиною четвертою статті 212 ЦПК України у цій редакції передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. 
Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр     та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» або Державною судовою адміністрацією України.
Ураховуючи наведене, боржник не був позбавлений можливості вжити заходів для забезпечення участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із застосуванням власних технічних засобів.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що  ОСОБА_2 не має матеріальної можливості сплачувати аліменти в розмірі, визначеному рішенням іноземного суду, а також має ще одну доньку не є підставами для відмови в задоволенні клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення клопотання.
За даними Національного банку України, станом на 22 квітня 2021 року офіційний курс української гривні до євро складає 30,4295 гривні за 1 євро.
Суд вважає за необхідне визнати і надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення від 25.02.2013 Третього підрозділу з розгляду цивільних справ Суду округу Лейрія, Португальська Республіка, у справі з урегулювання батьківських обов`язків № 182/13.1TBLRA, яким зобов`язано ОСОБА_2 сплачувати аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 100 євро, що за офіційним курсом НБУ на день постановлення рішення становить 3369 грн 86 коп, щомісячно, та перерахування цієї суми має здійснюватися батьком до 8 числа відповідного місяця, починаючи з 08 березня 2012 року, на рахунок матері ОСОБА_1 , шляхом банківського переказу, згідно з банківськими реквізитами, вказаними матір`ю, враховуючи, що виплата підлягає щорічному збільшенню на 5 євро, що за офіційним курсом НБУ на день постановлення рішення становить 168 грн 49 коп, починаючи з січня 2014 року, та допустити до виконання зі стягненням заборгованості за останні три роки до звернення до суду, тобто з 27 лютого 2017 року.
Неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування права норм матеріального права відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування ухвали суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення.
Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката Бондаренко Ірини Анатоліївни, яка представляє інтереси ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким клопотання адвоката Усатенка В`ячеслава Юрійовича, який представляє інтереси ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду задовольнити частково.
Визнати і надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення від 25.02.2013 Третього підрозділу з розгляду цивільних справ Суду округу Лейрія, Португальська Республіка, у справі з урегулювання батьківських обов`язків № 182/13.1TBLRA, яким зобов`язано ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) сплачувати аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 100 (сто) євро, що за офіційним курсом НБУ на день постановлення рішення становить 3369 (три тисячі триста шістдесят дев`ять) грн 86 коп, щомісячно, та перерахування цієї суми має здійснюватися батьком до 8 числа відповідного місяця, починаючи з 08 березня 2012 року, на рахунок матері ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ), шляхом банківського переказу, згідно з банківськими реквізитами, вказаними матір`ю. Зазначена виплата підлягає щорічному збільшенню на 5 (п`ять) євро, що за офіційним курсом НБУ на день постановлення рішення становить 168 (сто шістдесят вісім) грн. 49 коп, починаючи з січня 2014 року.
Допустити до виконання зі стягненням заборгованості за останні три роки до звернення до суду, тобто з 27 лютого 2017 року.
В задоволенні інших вимог клопотання відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 13.05.2021.

Головуючий суддя                                                   С. І. Мурашко

Судді                                                                    А. М. Головань

    О. Л. Карпенко