Справа № 462/7034/20                                Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н.М. 
Провадження № 22-ц/811/3812/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М. 
Категорія:114

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
                        27 квітня 2021 року                                  м.Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого - судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,
секретаря - Жукровської Х.І.,
з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10 листопада 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,
        в с т а н о в и л а:
06.11.2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу відносно свого чоловіка ОСОБА_2 обмежувального припису, строком на шість місяців, яким просила заборонити ОСОБА_2 : перебувати в місці проживання (перебування) її ( ОСОБА_1 ) та їхньої малолітньої доньки ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 ; наближатися на відстань ближче ніж 100 м до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування її ( ОСОБА_1 ) та ОСОБА_3 , зокрема: школи №65 в м. Львів по вул. Роксоляни, 35 та місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; особисто та через третіх осіб розшукувати її ( ОСОБА_1 ) та ОСОБА_3 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; вести листування, телефонні переговори з нею ( ОСОБА_1 ) та ОСОБА_3 або контактувати з ними через інші засоби зв`язку, особисто та через третіх осіб. Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.
В обґрунтування заявлених вимог заявник ОСОБА_1 посилалась на те, що перебуває з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, однак, близько п`яти років вони разом не проживають, у шлюбі в них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 . 
Зазначає, що ОСОБА_2 впродовж тривалого часу чинить відносно неї та доньки домашнє насильство, яке виявляється в тому, що він постійно погрожує їй фізичною розправою, як по телефону, в тому числі й у нічний час, так і переслідуючи особисто та підстерігаючи біля місця її проживання, принижує, висловлюючись нецензурними словами, налаштовує проти неї дитину, постійно вчиняє конфлікти, в тому числі й у закладі освіти, де навчається їхня дитина, що порушує процес навчання дитини та негативно впливає на її психологічний стан, оскільки конфлікти із криками на дитину та нецензурними висловлюваннями відбуваються перед її класом, окрім того, систематично телефонує до доньки та погрожує, що здасть її в інтернат, звертається із неправдивими повідомленнями в правоохоронні органи, зокрема, щодо викрадення доньки та її розбещення, що також негативно впливає на емоційний стан її та дитини у зв`язку із візитами поліції за місцем їхнього проживання, в тому числі й у нічний час. 
Заявник зазначає, що багато випадків домашнього насильства вона терпіла, бо боялась свого чоловіка, однак, після вчинення ним конфліктів у школі та нападків на дитину із застосуванням до неї психологічного тиску у вересні 2020 року, 17.09.2020 року вона ( ОСОБА_1 ) звернулась з відповідним повідомленням в органи поліції і за фактом її звернення відкрито кримінальне провадження №12020140060001619 за ст.126-1 КК України, проте, навіть після відкриття кримінального провадження ОСОБА_2 продовжував свої насильницькі дії, зокрема, 18.10.2020 року переслідував на своєму автомобілі, у результаті чого спричинив наїзд на її автомобіль, вчинивши ДТП, про що відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення, а 18.10.2020 року органами поліції відносно ОСОБА_2 винесено терміновий заборонний припис, яким з 21 год. 20 хв. 18.10.2020 року до 21 год. 20 хв. 28.10.2020 року ОСОБА_2 заборонено, зокрема, у будь-який спосіб контактувати із нею ( ОСОБА_1 ), проте, цього ж дня ОСОБА_2 порушив заборонний припис, а 05.11.2020 року знову подав у поліцію завідомо неправдиве повідомлення про розбещення їхньої дитини.
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10 листопада 2020 року заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису задоволено частково.
Видано обмежувальний припис ОСОБА_2 строком на три місяці, яким йому заборонено: перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 ; наближатися на відстань ближче ніж 100 м до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зокрема: школи №65 в м. Львів по вул. Роксоляни, 35, місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; особисто та через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 або контактувати з ними через інші засоби зв`язку, особисто та через третіх осіб.
Рішення суду допущено до негайного виконання.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 , просить його скасувати з підстав недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заявлених вимог заявника.
Апелянт зазначає, що заявник не є належною особою, яка у визначених законом випадках має право звернутись із заявою про видачу обмежувального припису, і нею не доведено обставин, якими вона обґрунтовувала свої вимоги. 
Апелянт вважає помилковим висновок суду про доведеність факту вчинення ним домашнього насильства, оскільки йому навіть не оголошено підозри у вчиненні домашнього насильства та не визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень.
На переконання апелянта, вказане звернення ОСОБА_1 до суду має на меті створення йому штучних перешкод у спілкуванні з дитиною. 
Заслухавши пояснення апелянта в підтримання апеляційної скарги, заперечення заявника, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», положеннями якого заявник обґрунтовує свої вимоги, та норми статей 350-1 - 350-8 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України, які визначають підстави для видачі обмежувального припису, набрали чинність 07 січня 2018 року.
Розділ IV глави 13 ЦПК України визначає порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,  обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству").
Поряд з цим, враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.
Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.
З матеріалів справи встановлено, що заява про видачу обмежувального припису підписана заявником ОСОБА_1 (а.с.1-3).
Заінтересована особа ОСОБА_2 є чоловіком заявника ОСОБА_1 , які з 19.02.2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.4), від якого мають дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5), яка проживає разом із заявником, окремо від ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Факти звернення заявника щодо вчинення ОСОБА_2 відносно неї домашнього насильства, про які описує заявник у своїй заяві, підтверджені документально (а.с.6-12). 
Так, зокрема, згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження 12020140060001619, дата реєстрації 18.09.2020 року об 11:54:18 (а.с.6), 17.09.2020 року від ОСОБА_1 надійшло повідомлення про те, що її чоловік ОСОБА_2 систематично вчиняє щодо неї та її малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , домашнє насильство.
Крім того, 18.10.2020 року відносно ОСОБА_2 винесено терміновий заборонний припис (а.с.7), яким з 21 год. 20 хв. 18.10.2020 року до 21 год. 20 хв. 28.10.2020 року ОСОБА_2 заборонено, зокрема, на вхід та перебування в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 та у будь-який спосіб контактувати із нею.
Крім того, 18.10.2020 року відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП (а.с.8), згідно з яким, 18.10.2020 року, о 18 год. 55 хв., у м.Львові по вул.Роксоляни, 57, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки Volkswagen Passat, н.з. НОМЕР_1 , здійснив зіткнення з транспортним засобом марки Hyundai, н.з. НОМЕР_2 , потерпілою в якому вказано ОСОБА_1 . 
Також, із листа Пустомитівського ВП ГУ НП у Львівській області від 21.10.2020 року, адресованого начальнику Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області (а.с.11), встановлено, що скеровано матеріали ІТС ІПНП (ЖЄО) №13237 від 04.10.2020 року по факту звернення ОСОБА_2 для прийняття рішення про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за завідомо неправдивий виклик спеціальних служб (поліції).
Доказів на спростування наведених заявником обставин, в тому числі й звернень в правоохоронні органи, ОСОБА_2 не надано.
Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із загальною оцінкою судом першої інстанції правовідносин, які склалися між сторонами, висновки суду підтверджені доказами, яким суд надав належну правову оцінку і дійшов правильного висновку про їх достатність для застосування до ОСОБА_2 обмежувального припису з огляду на наявність ризиків вчинення домашнього насильства у майбутньому, суд дотримався норм закону при обранні заходу тимчасового обмеження, доводи апеляційної скарги не дають підстав для інших висновків по суті вирішення даного питання, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10 листопада 2020 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складений 05 травня 2021 року.

Головуючий:                                                         Бойко С.М.

Судді:                                                          Копняк С.М.
       
                                                               Ніткевич А.В.