Постанова
     Іменем України
 
Єдиний унікальний номер справи 761/6518/20	 	
Номер провадження 22-ц/824/8221/2021	
Головуючий у суді першої інстанції А.А. Осаулов 	
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач        	
08 червня 2021року                                                                                          місто Київ
                              Номер справи 761/6518/20
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :
 
головуючого - Поливач Л.Д. (суддя - доповідач), 
суддів: Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І. 
 
секретар судового засідання: Сіра Ю.М.
 
сторони:
позивач                                              ОСОБА_1 
відповідач                                          ОСОБА_2 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 
 
на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 березня 2021 року, ухвалене у складі судді Осаулова А.А., в приміщенні Шевченківського районного суду м.Києва, повне рішення складено 19.03.2021, -
 
в с т а н о в и в :
 
У лютому 2020 року  ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, мотивованим тим, що спільне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння, що призвело до фактичного припинення шлюбних стосунків. Від шлюбу мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач зазначила, що з вересня 2018 шлюбні стосунки між нею та відповідачем припиненні. Примирення з відповідачем позивач вважає неможливим, шлюб фактично розпався. З урахуванням зазначеного просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 10.08.2013 у відділі реєстрації актів громадянського стану муніципалітету міста Грінцане-Кавур провінції Кунео Італійської Республіки.
Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 15 березня 2021 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 10.08.2013 у відділі реєстрації актів громадянського стану муніципалітету міста Грінцане-Кавур провінції Кунео Італійської Республіки згідно свідоцтва про шлюб  №6 частини 1, серії А за 2013 рік. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що мають значення для вирішення справи. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що заперечує проти розірвання шлюбу, оскільки переконаний, що сторони можуть та повинні зберегти сім`ю заради сина ОСОБА_3 . Суд прийшов до помилкового висновку про те, що сторони припинили шлюбні відносини з вересня 2018 року. Вони з дружиною знайомі більше 9 років та перебувають у шлюбі довше 7 років, спільно виховують сина ОСОБА_3 . Вказав, що незважаючи на те, що наразі він проживає окремо від дружини та сина, проте проводить багато часу із родиною, також вони з дружиною відвідують психолога, що значно покращило їхні стосунки. Зазначив, що він спільно з позивачкою та їхнім сином відпочивають по Україні та за її межами. Вважає, що у разі розлучення наявний високий ризик того, що сторони переїдуть на постійне місце проживання до різних країн, що значно ускладнить спілкування з сином того з батьків, хто проживатиме окремо від дитини. Також зазначив, що розгляд справи відбувся без його участі та без участі його представника, що позбавило його права на правову допомогу та можливості висловити свою думку щодо розірвання шлюбу, хоча представник відповідача подавав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі. Вважає, що суд мав вислухати його думку та надати час для примирення. 
У апеляційній скарзі також просить суд посприяти примиренню подружжя та у ході апеляційного розгляду справи надати сторонам строк для примирення, оскільки вважає, що у них з позивачем є шанс примиритися та зберегти сім'ю.
Своїм правом на відзив позивач не скористалася.
Через відсутність у 2021 році кошторисних призначень за КЕКВ 2240 «Оплата послуг (крім комунальних)» на оплату послуг з пересилання письмової кореспонденції через відділення поштового зв`язку у належному розмірі поштова кореспонденція суду, а саме судові повістки - повідомлення про час, дату та місце розгляду справи 02.06.2021 не направлялася позивачу та відповідачу на їхні поштові адреси. Про час та дату розгляду справи сторони повідомлялися телефонограмою та шляхом направлення електронного відправлення на електронні адреси учасників справи (їх представників), зазначені у матеріалах справи.
У судове засідання апеляційного суду сторони та їх представники не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися, причини неявки суду не повідомили. Будь - яких заяв чи клопотань станом на день розгляду справи до апеляційного суду від учасників справи (їх представників) не надходило. 
Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін, або інших учасників справи належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З урахуванням обставин даної справи, її складності, відсутністю потреби у наданні усних пояснень сторін, явка яких до апеляційного суду є необов`язковою, суд вважав за можливе розглянути дану справу за відсутності учасників справи (їх представників) та скласти повну постанову у визначений законом строк. Вступна та резолютивна частини постанови не виготовлялись та не проголошувались судом 02.06.2021.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.2, ч.4 ст.263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч.1, ч.2 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи сторони зареєстрували шлюб 10.08.2013 у відділі реєстрації актів громадянського стану муніципалітету міста Грінцане-Кавур провінції Кунео Італійської Республіки згідно свідоцтва про шлюб №6 частини 1, серії А за 2013 рік.
Сторони є батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалюючи рішення про задоволення позову про розрівняння шлюбу суд першої інстанції дійшов висновку, що шлюб між сторонами існує формально, вони не підтримують сімейні стосунки, сім`я сторін розпалась остаточно і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам дитини.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони повністю узгоджуються із матеріалами справи та встановленими судом обставинами справи, з огляду на наступне.
Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Згідно з ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
За положеннями ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до ч.1 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Відповідно до ч.2 ст.36, 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.
Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу.
Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.
Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, перебування у зареєстрованому шлюбі суперечить правам та інтересам позивача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (ст.51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам ст.ст.24, 56 СК України.
Щодо клопотання відповідача про надання сторонам строку для примирення суд зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що із позовом про розірвання шлюбу до суду ОСОБА_1 звернулася у лютому 2020 року.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 квітня 2020 року відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Позивач неодноразово подавала до суду першої інстанції клопотання про розгляд справи за її відсутності, зазначаючи про те, що підтримує заявлені позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідач у свою чергу неодноразово подавав клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на поширення коронавірусу на території України. Будь - яких клопотань щодо надання строку для примирення відповідачем до суду першої інстанції подано не було.
З урахуванням позиції позивача щодо небажання зберегти сім`ю та продовжувати шлюбні стосунки та зважаючи на тривалість розгляду справи, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав надавати сторонам строк для примирення підчас перегляду даної справи у апеляційному порядку. Будь - яких доказів примирення сторін відповідачем надано не було. Посилання на спільний відпочинок, про який відповідач зазначає у апеляційній скарзі та відвідування психолога не можуть слугувати доказом примирення сторін. Позивач заяв про відмову від позову до суду не подавала. Невжиття судом заходів для примирення подружжя не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки відповідного клопотання стороною відповідача у суді першої інстанції заявлено не було.
Доводи відповідача щодо можливості збереження сім`ї суперечать встановленим у справі обставинам, з яких вбачається, що позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, що у свою чергу свідчить про її стійке бажання розлучитися і не мати сімейних (шлюбних) стосунків із відповідачем.
За таких обставин, примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, буде порушувати його законні права та інтереси і суперечити вимогам закону.
Доводи апеляційної скарги у тому, що висновок суду першої інстанції у тому, що сторони не підтримують шлюбних стосунків з вересня 2018 року є помилковим колегія суддів оцінює критично, оскільки судом першої інстанції таких висновків зроблено не було. Суд лише зазначив, що такі обставини були викладені позивачем у позовній заяві при зверненні до суду із даним позовом. У своєму рішенні суд встановив лише те, що шлюбні стосунки сторони не підтримують.
Та обставина, що суд першої інстанції розглянув справу без участі відповідача та його представника не є підставою для скасування рішення суду по суті спору, оскільки відповідач та його представник були належним чином повідомлені про розгляд судом 15.03.2021 даної справи. Подаючи клопотання про відкладення розгляду справи, сторона відповідача як поважну причину неявки вказала участь представника відповідача в іншому судовому засіданні в іншому суді цього дня. Проте, дата судового засідання 15.03.2021 була погоджена з відповідачем та його представником, які були присутні у судовому засіданні, призначеному на 07.12.2020, про що суд зазначив у своєму рішенні. 
Суд першої інстанції враховуючи правовідносини, з приводу яких виник спір, тривалий час розгляду справи судом, вірно вважав можливим розглянути справу у відсутність відповідача та його представника, визнавши неповажними причини їх неявки, оскільки останні були належним чином повідомлені про час та дату розгляду судом справи, така дата судового засідання була попередньо узгоджена та заперечень у сторони відповідача щодо призначення справи до розгляду на 15.03.2021 не виникло.
Отже, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу між сторонами, повно встановив обставини справи та фактичні взаємини подружжя, причини розірвання шлюбу, у зв`язку із чим, дійшов обґрунтованого висновку про неможливість збереження шлюбу та наявність правових підстав для його розірвання.
Доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають. Такі доводи фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин. А також особистим небажанням відповідача розривати з позивачем шлюб. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи. 
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі, відсутні, а тому рішення суду необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Судові витрати відповідача по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню, оскільки суд залишає апеляційну скаргу без задоволення.
 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 березня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повна постанова складена 08 червня 2021 року.

Судді:
                                                                                                    Л.Д. Поливач
 
                                                                                                    А.М. Стрижеус
 
                                                                                                    О.І. Шкоріна