ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2306/21 Справа № 201/7270/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Батманова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2021 року        Дніпровський Апеляційний суд у складі:                  головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів        - Деркач Н.М., Демченко Е.Л.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 
за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 
на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

04 серпня 2020 року АТ КБ “ПриватБанк” звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 16507,52 грн., з яких 4529,10 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 11389,65 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками, 588,77 грн. – нарахована пеня, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 2102 грн. В обґрунтування своїх вимог, представник позивача у позовній заяві посилався на те, що 07 квітня 2008 року ОСОБА_1 звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є «АТ КБ «Приватбанк») із метою отримання банківських послуг і отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Підписом заяви відповідач погодився з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку. Зобов`язання за договором про надання банківських послуг позивач виконав у повному обсязі та надав відповідачу кошти та можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав і не повернув грошові кошти, а також проценти за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, передбачених умовами. У зв`язку з цим утворилась заборгованість, яка станом на 30 червня 2020 року становить 16507,52 грн., з яких 4529,10 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 11389,65 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками та штрафи; 588,77 грн. – нарахована пеня. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 16507,52 грн., а також судові витрати у розмірі 2102 грн.(а.с. 1-3).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2020 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором б/н від 07 квітня 2008 року в розмірі 4529 грн. 10 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» витрати зі сплати судового збору в розмірі 576 грн. 72 коп. У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено (а.с.57-59). 

Не погодившись з рішенням суду, АТ КБ “ПриватБанк” подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати в частині відмовлених позовних вимогах та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ “ПриватБанк” в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін. Стягнути з Відповідача судові витрати (а.с.66-70).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Матеріалами справи встановлено, що 07 квітня 2008 року ОСОБА_1 звернулась до ПАТ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк») з метою отримання банківських послуг – кредиту. Кредитний договір складають заява, підписана відповідачем, Умови надання і Правила банківських послуг та Тарифи Банку. Розмір кредиту в перелічених документах не зазначений (а.с.23-33). Розмір бажаного ліміту не зазначений в жодних з перелічених документах.
За твердженнями представника позивача, підписавши заяву, відповідач погодився з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку.
Відповідач визнала позов в частині стягнення з неї заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4529,10 грн. 

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, що є підставою для стягнення основної заборгованості за кредитом (тіло кредиту) в розмірі 4529,10 грн. Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, пенею, суд виходив із безпідставності позовних вимог.
Рішення суду оскаржується в частині незадоволених позовних вимог, а тому в іншій частині, колегією суддів не переглядається.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду повністю погодитись не може, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи в анкеті-заяві № б/н від 07 квітня 2008 року передбачені наступні умови кредитного договору: тип картки: кредитка універсальна, 30 днів пільгового періоду, валюта: гривня; сума кредитного ліміту: 1000 грн; базова процентна ставка: 3 % на місяць; (а.с.23 зворот).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За зміст ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, а також неустойку.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємну частину спірного договору, а також довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти Кредитка «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».
Зазначена довідка підписана відповідачем (а.с. 24).
Вказана довідка визначає, зокрема, ставки процентів за користування кредитом (3 % на місяць), пені, а також штрафів.
Стосовно вимог позивача в частині стягнення заборгованості за відсотками, колегія суддів зазначає, що позивач не довів обґрунтованість цих вимог пред`явленого позову і в цій частині з рішенням суду колегія суддів погоджується.
В анкеті-заяві від 07.04.2008 року та довідці про умови кредитування, які підписала відповідач, нарахування відсотків на прострочений кредит не визначено, а позивач, заявляючи дані вимоги посилається на «Умови та Правила надання банківських послуг». Проте, дані умови відповідач не підписувала і вони не є складавою укладненого між сторонами договору. Інших доказів узгодження нарахування таких відсотків позивачем не надано, тому апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог банку про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит.
Щодо вирішення позовних вимог про стягнення пені, колегія суддів виходить з наступного.
Умовами кредитування, які визначені у підписаній відповідачем довідці про умови кредитування передбачено нарахування, крім штрафу за порушення строків платежів по будь-якому грошовому зобов`язанню у розмірі 250 грн + 5 % від суми заборгованості, пені.
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у  відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).
Перевіряючи правильність нарахування банком пені, апеляційний суд виходить із розміру пені, яка узгоджена з відповідачем та зазначена у довідці про умови кредитування з використанням платіжної карти Кредитка «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (ПЕНЯ = пеня (1) + пеня (2), де: пеня (1) = базова процентна ставка за договором / 30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1 % від заборгованості, але не менше 10 грн / 2 $ в місяць, нараховується 1 раз в місяць, за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн / 10 $), підписаній особисто відповідачем.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за пенею у розмірі 588 грн 77 коп.. 

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення в частині вирішення позову про стягнення пені з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення вимог в частині стягнення пені. В решті рішення слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково. 

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2020 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення зі ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за пенею скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення пені задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за пенею у розмірі 588 грн 77 коп.

В іншій частині, що оскаржується, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2020 року - залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: