ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

31 травня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 923/559/17	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:  
головуючого судді Л.В. Поліщук,
суддів: Л.О. Будішевської, Л.В. Лавриненко, 
при секретарі судового засідання: І.М. Станковій,
за участю представників сторін:
від позивача: В.В. Бабій
від відповідача: не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства «Шато»
на рішення  Господарського суду Херсонської області від 25.02.2021 (суддя С.В. Нікітенко, м.Херсон, повний текст складено 17.03.2021)
у справі  № 923/559/17
за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Тім»
до відповідача  до Приватного підприємства «Шато»
про  стягнення 390 622,47грн.,

В С Т А Н О В И В :
У червні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Грін Тім» (далі – ТОВ «Грін Тім») звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою до Приватного підприємства «Шато» (далі – ПП «Шато») про стягнення заборгованості за укладеним між ними договором оренди приміщення № 300117ШОП від 30.01.2017 на загальну суму 390622,47грн., з яких: 209544,00грн. – сума основного боргу, 6356,91грн. пені, 722,26грн. - сума 3 % річних, 174000 грн. – штраф.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов договору прострочив виконання зобов`язання щодо своєчасної сплати орендної плати, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість у спірній сумі. Оскільки відповідачем порушено строки виконання зобов`язань за договором, позивачем, на підставі статей 526,  530,  549-554,  625,  655 Цивільного кодексу України  нараховано та заявлено до стягнення суму пені, 3% річних та штраф.
У вересні 2017 року ПП «Шато» звернулося із зустрічною позовною заявою, в якій просило: визнати договір оренди приміщення № 300117ШОП від 30.01.2017 удаваним; визнати, що між сторонами фактично відбувся договір зберігання (товарного складу) та визнати договір оренди приміщення № 300117ШОП від 30.01.2017 недійсним.
Рішенням Господарського суду Херсонської області від 05.12.2017, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 15.02.2018, провадження у справі за первісним позовом в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 209544,00грн. припинено на підставі пункту 1-1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України  (в редакції, що діяла до 15.12.2017 року), у зв`язку з його сплатою під час розгляду справи (платіжне доручення № 443 від 20.07.2017). Позовні вимоги за первісним позовом в частині стягнення 181078,47 грн. задоволено та стягнуто з ПП «Шато» на користь ТОВ «Грін Тім» 6356,21 грн. пені, 722,26грн. – суми 3% річних, 174000 грн. штрафу та 5859,35 грн. компенсації зі сплати судового збору. В задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом відмовлено.
Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.08.2018 постанову Одеського апеляційного господарського суду від 15.02.2018 та рішення Господарського суду Херсонської області від 05.12.2017 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
При новому розгляді справи, ухвалою Господарського суду Херсонської області від 22.02.2019 зустрічний позов за заявою ПП «Шато» залишено без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України.
Ухвалами суду від 22.02.2019 та від 13.10.2020 розгляд даної справи зупинявся у зв`язку із розглядом справи № 923/1121/17 за позовом ПП «Шато» до ТОВ «Грін-Тім» про визнання договору оренди тари для зберігання сільськогосподарської продукції №260816ОТ від 26.08.2016 та договору оренди приміщення №300117ШОП від 30.01.2017 договором зберігання товарного складу сільськогосподарської продукції та визнання цих договорів недійсними.
12.10.2020 до суду першої інстанції від ПП «Шато» надійшла заява про здійснення повороту виконання постанови Одеського апеляційного господарського суду від 15.02.2018 у справі № 923/559/17, в якій відповідач просив суд здійснити поворот виконання рішення Господарського суду Херсонської області від 05.12.2017, яке набуло чинності на підставі постанови Одеського апеляційного господарського суду, які були скасовані постановою Верховного Суду від 08.08.2018, та стягнути на користь ПП «Шато» 205781,60 грн.
Рішенням Господарського суду Херсонської області від 25.02.2021 закрито провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 209544,00 грн. Стягнуто з відповідача пеню у розмірі 6356,21 грн., 722,26грн. 3% річних, 174000,00 грн. штрафу та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 5859,35 грн.
Приймаючи рішення суд виходив з того, що між сторонами у справі укладений договір оренди приміщення, який є змішаним договором та містить елементи різних договорів, зокрема, оренди та надання послуг із зберігання. Даний факт встановлено рішенням Господарського суду Херсонської області від 05.09.2019 у справі №923/1121/17, залишеним без змін та постановою Верховного Суду від 04.11.2020 у справі №923/1121/17.
Суд першої інстанції, встановивши, що оскільки відповідач прийняв у користування майно, проте в порушення умов пунктів 5.2., 5.3, 5.4 та 6.1.1 договору не здійснив оплату за його користування, чим допустив порушення зобов`язання, дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 209544,00 грн. заборгованості з оплати орендної плати є обґрунтованою. Проте враховуючи сплату відповідачем під час розгляду справи № 923/559/17 суми основного боргу у розмірі 209544,00 грн. та зважаючи на відсутність предмета спору в частині вимог щодо стягнення з відповідача вказаної суми, суд закрив провадження у справі №923/559/17 в цій частині.
Дослідивши і перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми пені, 3% річних та штрафу, суд встановив вірність вказаних розрахунків, у зв`язку з чим дійшов висновку про те, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Розглядаючи заяву ПП «Шато» про поворот виконання постанови Одеського апеляційного господарського суду у справі № 923/559/17 від 15.02.2018, суд, прийнявши до уваги те, що ним прийнято рішення, яке є ідентичним рішенню від 05.12.2017, за яким було видано наказ від 28.02.2018 №923/559/17, дійшов висновку про те, що з урахуванням приписів частини другої статті 333 Господарського процесуального кодексу України відсутні правові підстави для задоволення вказаної заяви.
Не погодившись з рішенням Господарського суду Херсонської області від 25.02.2021, ПП «Шато» звернулося із апеляційною скаргою, в якій просило:
- зупинити розгляд даної справи до набуття чинності рішення суду у справі №923/560/17;
- прийняти і дослідити докази, які безпідставно судом першої інстанції не були прийняті, а саме: технічний запис судового засідання Верховного Суду у справі №923/1121/17, який наявний в матеріалах справи. Дослідити електронні докази за адресою: http://www.greenteam.ua, щодо організації зберігання сільськогосподарської продукції в овочесховищі літера «Е», системи охолодження, сортування та фасування, утилізації, технології зберігання, сертифікації відповідності послуг під час надання послуг зберігачем – ТОВ «Грін Тім»;
-дослідити електронні докази за веб-адресою: http://www.greenteam.ua/index.php/novosti;
- скасувати оскаржуване рішення суду в частині стягнення 6356,21грн. пені, суми 3% річних у розмірі 722,26 грн., 174000,00 грн. штрафу та судових витрат в сумі 5859,35грн; відмовити в позові в цій частині;
- здійснити поворот виконання рішення Господарського суду Херсонської області у справі №923/559/17 від 05.12.2017, стягнувши з ТОВ «Грін Тім» на користь ПП «Шато» 205781,60грн.
- стягнути судові витрати та витрати на правову допомогу.
Також скаржником додано до апеляційної скарги значний обсяг документів в якості доказів у справі №923/559/17.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ПП «Шато» послалось на те, що воно ніколи не орендувало жодного приміщення у ТОВ «Грін Тім», а отримувало з 2011 року послуги щодо довгострокового зберігання своєї продукції (овочів) та укладало на прохання ТОВ «Грін Тім» як договори під назвою «зберігання», так і удавані договори під назвою «поставки» або «оренди». З 2013 року до часу виникнення спору між сторонами укладалися різні удавані договори під назвою «оренда» («суборенда») на підставі того, що, за посиланням зберігача, відповідно до Закону України «Про сертифіковані товарні склади, прості та подвійні свідоцтва» при довгостроковому зберіганні продукції, термін придатності якої понад 90 днів, зберігачу необхідно отримувати сертифікат відповідності надання послуг та видавати просте або подвійне складське свідоцтво, а в правовідносинах оренди даний закон не підлягає застосуванню.
Спірний договір оренди приміщення № 300117ШОП від 30.01.2017, за яким позивачем нараховано заборгованість, є удаваним та є додатковою угодою до договору №260816ОТ від 26.08.2016. За договором № 300117ШОП від 30.01.2017 за умовою складання відповідних актів сортування та фасування продукції, яке здійснював зберігач, поклажодавець мав сплатити 58000грн. на місяць надання послуги. За даним спірним договором ПП «Шато» припинило сплачувати зазначені послуги у зв`язку з тим, що зберігач отримав у зворотньому напрямку продукцію, надавав акти стану продукції про те, що кількість продукції, що зберігається, не змінювалася, та підписував акти надання послуг сортування та фасування продукції, але відмовився складати акти псування. ПП «Шато» продовжувало притримувати сплату, оскільки фактично розмір збитків від зіпсованої продукції перевищував вартість надання послуг зі зберігання. Протиправні дії зберігача щодо відмови у частковому поверненні продукції, що перебувала на зберіганні, та відмови у зарахуванні продукції, яка перебувала на зберіганні, в рахунок боргу за заставною вартістю зарахування, спричинили конфлікт сторін.
В подальшому зберігач відмовився від визнання тих обставин, що між сторонами протягом багатьох років за його проханням укладались удавані договори з різними назвами, які фактично були одним договором довгострокового зберігання овочів на товарному складі овочесховища літери «Е». Зі сторони зберігача надійшли претензії щодо невиконання договору оренди тари та оренди приміщення, що згодом стало підставою звернення з окремими позовами до суду (справи №923/560/17 та №923/559/17).
Скаржником зазначено, що вказані обставини судом встановлені не були внаслідок безпідставної і невмотивованої відмови у дослідженні наданих ПП «Шато» доказів, у зв`язку чим апелянта було позбавлено права на відновлення його порушених прав та судовий захист.
Також скаржник вказав про те, що місцевий господарський суд, посилаючись у рішенні на преюдиційність обставин, встановлених у рішенні Господарського суду Херсонської області від 05.09.2019 у справі №923/1121/17, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 04.11.2020, зазначив, що укладений між сторонами договір оренди приміщення є змішаним договором і містить елементи різних договорів: оренди і зберігання. Натомість суд безпідставно не зазначив інші обставини, які встановлені у вказаному рішенні, зокрема обставини стосовно того, що два договори 260816ОТ та 300117ШОП слід розглядати у сукупності їх умов та визначати їх єдину направленість на приховування іншого правочину щодо зберігання сільськогосподарської продукції ПП «Шато», тобто укладанням зазначених договорів у сторін був відсутній намір на встановлення правовідносин оренди, оскільки умови договору оренди відповідають загальним положенням для зберігання, які наведені у главі 66 Цивільного кодексу України.
Крім того, на думку скаржника, судом першої інстанції в порушення вимог статті 316 Цивільного кодексу України не виконано вказівок суду касаційної інстанції, зазначені у постанові від 08.08.2018 у даній справі;
Апелянтом наголошено, що місцевим господарським судом не взято до уваги висновки Верховного Суду у справі №923/560/17, зазначені у постановах від 04.07.2018 та 02.07.2019, і постанові Верховного Суду у справі №923/1121/17 від 12.12.2018 та не враховано зміст постанови Верховного Суду у справі №923/1121/17 від 04.11.2020.
Також скаржником зазначено, що йому неодноразово у справах №923/559/17 та №923/560/17 було необґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання про об`єднання їх в одне провадження.
За твердженнями апелянта, судом безпідставно відхилені клопотання про витребування доказів та приєднання доказів, строк надання яких був пропущений з поважних причин, оскільки представник ТОВ «Грін Тім» – адвокат Бабій В.В. до ухвалення постанови Верховного Суду у справі №923/1121/17, 28.11.2018 визнав в суді касаційної інстанції, що договори №260816ОТ та №300117ШОП є одним договором зберігання на товарному складі, є удаваними, але є дійсними, тоді як в подальшому, в межах цієї справи №923/559/17 в своїх поясненнях від 18.12.2020 вказаний представник відмовився від зазначеного визнання, вказавши, що договір №300117ШОП від 30.01.2017 є договором оренди. Тому суд мав визнати поважною причину ненадання доказів у визначений законом строк та прийняти і дослідити технічний запис судового засідання Верховного Суду у справі №923/1121/17 від 28.11.2018. У зв`язку з наведеним, ПП «Шато» звернулось до суду апеляційної інстанції з клопотанням про прийняття і дослідження доказу - технічного запису судового засідання Верховного Суду у справі №923/1121/17, який наявний в матеріалах справи.
При цьому, на переконання скаржника, судом не взято до уваги при закритті провадження у справі в частині погашення основного боргу те, що ПП «Шато» погасило борг за надані послуги з очищення продукції під час повернення контейнерів в межах двох договорів №260816ОТ та №300117ШОП після визнання у справі №923/560/17 представником ТОВ «Грін Тім», що зазначені два договори є одним договором зберігання на товарному складі, про що зазначено як у платіжному дорученні, так і в поданій в подальшому заяві ТОВ «Грін Тім» щодо зупинення розгляду справи №923/559/17 до набрання чинності рішення у справі №923/560/17.
Апелянтом також зазначено, що судом не взято до уваги при закритті провадження у справі в частині погашення основного боргу те, що ПП «Шато» погасило борг за надані послуги з очищення продукції під час повернення контейнерів в межах двох договорів 260816ОТ та 300117ШОП після визнання у справі №923/560/17 представником ТОВ «Грін Тім», що зазначені два договори є одним договором зберігання на товарному складі, про що зазначено як у платіжному дорученні, так і в поданій в подальшому заяві ТОВ «Грін Тім» щодо зупинення розгляду справи №923/559/17 до набрання чинності рішення у справі №923/560/17, яка була задоволена судом.
Щодо клопотання про дослідження електронних доказів апелянтом зазначено, що за веб-адресою: http://www.greenteam.ua/index.php/novosti директор зберігача Сазонов Д.В., у час дії спірних договорів на телебаченні надав свідчення щодо надання зберігачем послуг зберігання на сертифікованому товарному складі з відображенням технологічного процесу зберігання, сортування та фасування продукції, її очищення, утилізацію та підготовку щодо довготривалого зберігання з відображенням на телебаченні саме продукції ПП «Шато» та відповідні сертифікати відповідності. Також скаржник у прохальній частині апеляційної скарги просив дослідити та прийняти електронні докази за адресою: http://www.greenteam.ua щодо організації зберігання сільськогосподарської продукції в овочесховищі літера «Е», системи охолодження, сортування та фасування, утилізації, технології зберігання, сертифікації відповідності послуг під час надання послуг зберігачем – ТОВ «Грін Тім».
Також скаржник просив прийняти до розгляду додаткові докази, які були безпідставно неприйняті судом першої інстанції, а саме: акти зарахування зустрічних однорідних вимог, складених сторонами на протязі дії договорів зберігання на товарному складі, технічний запис судового засідання Верховного Суду у справі №923/1121/17 від 28.11.2018.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.04.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПП «Шато» на рішення Господарського суду Херсонської області від 25.02.2021 у справі № 923/559/17; встановлено учасникам справи строк до 21.04.2021 для подання відзиву на апеляційну скаргу; роз`яснено учасникам справи про їх право в строк до 21.04.2021  подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до  статті 170 Господарського процесуального кодексу України.
21.04.2021 ТОВ «Грін Тім» на адресу суду апеляційної інстанції надіслано відзив на апеляційну скаргу, який отримано судом 22.04.2021.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Грін Тім» просило оскаржуване рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість.
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, ТОВ «Грін Тім» зазначило про те, що:
-скаржник, посилаючись на безпідставність відмови у витребуванні та дослідженні доказів, наданих відповідачем, не зазначає, в чому саме полягає незаконність/необґрунтованість рішення в цій частині, та навіть не конкретизує, коли і які саме докази не були витребувані і досліджені. Натомість у задоволенні заявлених відповідачем клопотань судом було відмовлено з огляду на їх невідповідність вимогам статті 81 Господарського процесуального кодексу України;
- в межах даної справи ПП «Шато» не подавало жодного клопотання про об`єднання цієї справи зі справою №923/560/17 в одне провадження;
- апелянт, зазначаючи, що за умовами договору оренди приміщення № 300117ШОП від 30.01.2017 передбачалося складання актів сортування та фасування продукції, а ТОВ «Грін Тім» здійснювало це сортування та фасування, ПП «Шато» не наводить жодних доказів, які б підтверджували це твердження. Жодна умова договору оренди не передбачала складання вказаних актів;
-місцевий господарський суд цілком обґрунтовано та законно врахував преюдиційність обставин у справі № №923/1121/17 стосовно того, що укладений між сторонами договір є змішаним договором та містить елементи різних договорів, зокрема, оренди та надання послуг зі зберігання;
- ПП «Шато» в апеляційній скарзі не зазначає, які саме вказівки суду касаційної інстанції, зазначені у постанові від 08.08.2018 у даній справі, не виконані місцевим господарським судом. Єдина вимога, викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у вказаній постанові, звучить наступним чином: «Суди обох інстанцій посилаються на недоведеність позивачем за зустрічним позовом існування зобов`язальних правовідносин зберігання та відповідно удаваності спірного правочину з метою приховати договір зберігання. При цьому судами не розглянуто доводів ПП «Шато», наведених в обґрунтування зустрічних позовних вимог та не дано оцінки документам, наданим на підтвердження цих вимог, зокрема, актам «сортування продукції у камері №1, згідно договору 300117ШОП від 30.01.2017, що невід`ємною частиною прийняття-передачі (повернення) тари з оренди» … (наведено перелік актів) … та іншим (всього на 168 аркушах)». Ця вимога була виконана Господарським судом Херсонської області під час ухвалення оскаржуваного рішення та встановлено, що складання цих актів жодними положеннями договору оренди приміщення № 300117ШОП від 30.01.2017 не передбачена, а тому вони ніяким чином не можуть впливати на правовідносини, які склалися між сторонами на підставі вказаного договору оренди приміщення. Крім того, вказівка, яка містилася в п.5.42. постанови Верховного Суду від 08.08.2018 у даній справі, стосувалася доводів ПП «Шато», наведених в обґрунтування зустрічних позовних вимог, в той час як ухвалою Господарського суду Херсонської області від 22.02.2019 у даній справі зустрічний позов ПП «Шато», на підставі заяви останнього, було залишено без розгляду;
-апелянт не конкретизує, що саме, приймаючи до уваги предмет спору у даній справі, мало бути враховане під час розгляду даної справи на підставі постанов Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.07.2018 та від 02.07.2019 у справі №923/560/17;
-враховуючи, що ПП «Шато» оскаржує рішення суду в частині стягнення пені, 3% річних та штрафу та не оскаржує в частині закриття провадження у справі щодо стягнення основного боргу, є безпідставним посилання скаржника на те, що судом не взято до уваги при закритті провадження у справі в частині погашення основного боргу, що ПП «Шато» погасило борг за надані послуги з очищення продукції під час повернення контейнерів в межах двох договорів 260816ОТ та 300117ШОП після визнання у справі №923/560/17 представником ТОВ «Грін Тім», що зазначені два договори є одним договором зберігання на товарному складі;
- в силу приписів частини третьої статті 269 Господарського процесуального кодексу України документи, долучені скаржником до апеляційної скарги, не можуть братися до уваги в якості доказів;
- фактично ПП «Шато» у своїй апеляційній скарзі жодним чином не спростовує наявності в нього обов`язку виконувати покладені на нього за договором оренди приміщення №300117ШОП від 30.01.2017 зобов`язання.
07.05.2021 на електронну пошту суду від ТОВ «Грін Тім» надійшла заява в порядку частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, в якій останнім заявлено про те, що оскільки розгляд даної справи не завершений, ТОВ «Грін Тім» позбавлено можливості, до винесення Південно-західним апеляційним господарським судом судового рішення за результатом розгляду справи, остаточно визначити розмір судових витрат та надати докази понесення судових витрат у цій справі. У зв`язку з цим ТОВ «Грін Тім» заявлено про те, що такі докази будуть надані Південно-західному апеляційному господарському суду протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення у справі №923/559/17.
Південно-західний апеляційний господарський суд, призначаючи ухвалою від 26.04.2021 справу № 923/559/17 до розгляду на 12.05.2021, зазначив, що заявлені скаржником в апеляційній скарзі клопотання будуть розглядатися в судовому засіданні.
Апелянт про дату, час та місце проведення судового засідання, призначене на 12.05.2021 о 15:00 год., повідомлений належним чином, проте не скористався своїм правом участі в судовому засіданні апеляційної інстанції.
Колегія суддів, розглянувши в судовому засіданні 12.05.2021 заявлені скаржником в апеляційній скарзі клопотання, протокольно відмовила у їх задоволенні з огляду на наступне.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 73 Господарського процесуального кодексу України).
Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. Це міра, що визначає залучення до процесу в конкретній справі тільки потрібних і достатніх доказів. Під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання.
Виходячи зі змісту  статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними слід визнавати докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша статті 77 Господарського процесуального кодексу України).
В межах справи № 923/559/17 розглядається спір про стягнення заборгованості, яка виникла у ПП «Шато» перед ТОВ «Грін Тім» на підставі його обов`язку, передбаченого умовами договору оренди приміщення № 300117ШОП від 30.01.2017, здійснювати щомісячну плату в розмірі 58000,00 грн.  
Натомість заявлені скаржником вищезазначені клопотання не відповідають вимогам належності та допустимості доказів у даній справі з підстав того, що:
- зазначення представником ТОВ «Грін Тім» – адвокатом Бабієм В.В. в судовому засіданні Верховного Суду при розгляді справи №923/1121/17 того, що договори №260816ОТ та №300117ШОП є одним договором зберігання на товарному складі, є удаваними, але є дійсними, є позицією сторони у справі та не доводять правової природи вказаних договорів, і того ж, правова оцінка цим договорам надавалась в межах розгляду господарської справи № 923/1121/17 за позовом ПП «Шато» до ТОВ «Грін Тім» про визнання договору оренди тари для зберігання сільськогосподарської продукції №260816ОТ від 26.08.2016 та договору оренди приміщення №300117ШОП від 30.01.2017 – договором зберігання товарного складу сільськогосподарської продукції та визнання договорів недійсними;
- інформація, що міститься за посиланнями http://www.greenteam.ua та http://www.greenteam.ua/index.php/novosti, зводиться до того, що позивачем здійснюється діяльність із зберігання сільськогосподарської продукції, що ним не заперечується, і вказана інформація не підтверджує або не спростовує обставин, що входять у предмет доказування у даній справі.
У задоволенні клопотання ПП «Шато» про зупинення розгляду даної справи до набуття чинності рішення суду у справі №923/560/17 судовою колегією відмовлено, про що в судовому засіданні 12.05.2021 оголошено вступну та резолютивну частини ухвали, з наступних підстав.
Підстави зупинення та строки, на які зупиняється провадження у справі, визначені ст.ст. 227-229 ГПК України.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку, об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено.
Під неможливістю розгляду справи необхідно розуміти неможливість господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.
Отже, за наведеною правовою нормою обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду до вирішення іншої справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
В межах справи № 923/559/17 розглядається спір про стягнення заборгованості, яка виникла у ПП «Шато» перед ТОВ «Грін Тім» на підставі його обов`язку, передбаченого умовами договору оренди приміщення №300117ШОП від 30.01.2017, здійснювати щомісячну плату в розмірі 58000,00 грн. 
Як зазначалося вище по тексту цієї постанови, ПП «Шато», заперечуючи проти позову, зокрема, вказувало про те, що договір оренди приміщення № 300117ШОП від 30.01.2017, за яким позивачем нараховано заборгованість, є удаваним та є додатковою угодою до договору №260816ОТ від 26.08.2016. Також зазначав, що відповідач ніколи не орендував приміщення, визначене у договорі оренди приміщення, а зберігач використовував його для перевантаження продукції з метою повернення тари за спірним договором по справі 923/560/17. Договір під назвою «оренда приміщення» №300117ШОП від 31.01.2017 є удаваним договором та є додатковою угодою до удаваного договору №2608160Т від 26.08.2016, який з моменту набуття його чинності мав на меті ввести додаткову оплату зберігання у розмірі 58000,00грн. щомісячно щодо надання послуг з очищення контейнерів від зіпсованої продукції під час зберігання продукції за договором №2608160Т.  
В межах справи №923/560/17 розглядається первісний позов ТОВ «Грін Тім» до ПП «Шато» про стягнення 215228123грн. з підстав невиконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасної сплати орендної плати за договором оренди тари для зберігання сільськогосподарської продукції №260816ОТ від 26.08.2018 та зустрічний позов ПП «Шато» до ТОВ «Грін Тім» про визнання договору оренди тари для зберігання сільськогосподарської продукції №260816ОТ від 26.08.2018 –  договором зберігання на товарному складі та стягнення збитків за договором №2608160Т в сумі 7480375,24 грн. та зарахування зустрічної однорідної вимоги в сумі 987887,48 грн. за первісним позовом.
Натомість в межах справи № 923/1121/17 розглядався спір про визнання недійсними укладених між ПП «Шато» та ТОВ «Грін Тім» як договору оренди тари для зберігання сільськогосподарської продукції № 260816ОТ від 26.08.2016, так і договору оренди приміщення № 300117ШОП від 30.01.2017, як таких, що є удаваними, та вказаним договорам вже було надано правову оцінку. При цьому до розгляду справи № 923/1121/17 зупинялось провадження як у справі №923/559/17, так і у справі № 923/560/17.
Наведені обставини свідчать, що незалежно від результату розгляду справи №923/560/17, Південно-західний апеляційний господарський суд має достатньо правових підстав для розгляду цієї справи. Апеляційна інстанція не вбачає об`єктивних обставин, які б свідчили про неможливість розгляду цієї справи до прийняття рішення у справі №923/560/17.
З врахуванням викладеного, а також враховуючи, що в обгрунтування клопотання про зупинення провадження у справі №923/559/17 ПП «Шато» не наведено жодних доводів, колегія суддів, здійснюючи апеляційний перегляд справи № 923/559/17 за апеляційною скаргою ПП «Шато» на рішення Господарського суду Херсонської області від 25.02.2021, дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання ПП «Шато» про зупинення провадження у справі №923/559/17 до вирішення справи №923/560/17.
З метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи в судовому засіданні оголошено перерву до 31.05.2021 о 10:00, про що присутній в судовому засіданні представник позивача був повідомлений під розписку.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.05.2021 повідомлено ПП «Шато» про те, що судове засідання у справі № 923/559/17 відбудеться 31.05.2021 о 10:00 год. у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду (м.Одеса, пр-т Шевченка, 29), зал судових засідань №1, 2-й поверх. Явка учасників справи не визнана обов`язковою.
Відповідач в судове засідання апеляційної інстанції, яке відбулося 31.05.2021, не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 
Додані до апеляційної скарги копії документів протокольною ухвалою суду, оголошеної в судовому засіданні апеляційної інстанції 31.05.2021, залишено без розгляду з підстав того, що скаржником не заявлялось клопотання про їх залучення до матеріалів справи.
Оскільки матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для розгляду апеляційної скарги, а частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника скаржника за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву не неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне. 
30.01.2017 між сторонами укладено договір оренди приміщення № 300117ШОП (т.1 а.с. 20-21), за умовами якого ТОВ «Грін Тім» (орендодавець) передає, а ПП «ШАТО» (орендар) приймає у платне строкове (тимчасове) користування (оренду) частину приміщення складського комплексу площею 200 кв.м. за адресою: Херсонська область, м. Каховка, Чаплинське шосе, 7, перший поверх (п. 1 договору).
Згідно із підпунктом 2.1 договору приміщення надається орендарю для організації складського приміщення, фасування, сортування продукції орендаря.
Підпунктом 4.1 договору передбачено, що строк оренди приміщення - до 31.05.2017.
Розмір орендної плати складає 58000,00 грн, у тому числі ПДВ. Орендна плата сплачується орендарем у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок орендодавця щомісячно, протягом 5 календарних днів з моменту виставлення рахунку, але не пізніше 10 числа поточного місяця за попередній місяць оренди (п.п. 5.3-5.4).
Орендар зобов`язаний своєчасно сплачувати орендну плату (п. 6.1.1. договору).
Згідно п.п. 6.4.1. договору орендодавець зобов`язується передати приміщення орендарю в стані, що відповідає вимогам техніки безпеки, санітарно-епідеміологічної безпеки, правилам пожежної безпеки та іншим нормам, що ставляться до подібного роду приміщень.
На виконання умов договору між сторонами був підписаний акт приймання-передачі до договору оренди приміщення за №300117ШОП від 30.01.2017, відповідно до якого ТОВ «Грін Тім» 01.02.2017 передало, а ПП «ШАТО» прийняло вищевказане приміщення (т. 1 а.с. 22). В акті також зазначено, що орендар не має зауважень до стану приміщення та майна, що розташоване в приміщенні.
Протягом строку дії договору сторонами складалися акти виконаних робіт, зокрема, за № 31 від 28.02.2017 на суму 58000,00 грн., № 64 від 31.03.2017 на суму 58000грн., № 95 від 30.04.2017 на суму 58000,00 грн., № 117 від 19.05.2017 на суму 35544,00 грн., в яких визначено вартість оренди приміщення за лютий-травень 2017 на загальну суму 209544,00грн. (т. 1 а.с. 23-26), крім того складалися акти звірки взаємних розрахунків (т.1 а.с. 27-29).
Посилаючись на несплату орендних платежів за вищевказаним договором, ТОВ «Грін Тім» звернулося до суду з первісним позовом.  
Разом з тим, ПП «Шато», заперечуючи проти позову, вказувало про те, що договір оренди приміщення № 300117ШОП від 30.01.2017, за яким позивачем нараховано заборгованість, є удаваним та є додатковою угодою до договору №260816ОТ від 26.08.2016.
Правова природа договору оренди приміщення № 300117ШОП від 30.01.2017 та договору оренди тари для зберігання сільськогосподарської продукції №260816ОТ від 26.08.2016 досліджувалася в рамках розгляду справи №923/1121/17 за позовом ПП «Шато» до ТОВ «Грін Тім» про визнання договору оренди тари для зберігання сільськогосподарської продукції №260816ОТ від 26.08.2016 та договору оренди приміщення №30117ШОП від 30.01.2017 договором зберігання (товарного складу) сільськогосподарської продукції та визнання їх недійсними.
У рішенні Господарського суду Херсонської області від 05.09.2019 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду України від 04.11.2020 у справі № 923/1121/17 встановлено, що 26.08.2016 між ПП «Шато» (орендар) та ТОВ «Грін Тім» (орендодавець) укладено договір оренди тари, предметом якого є строкове платне (тимчасове) користування дерев`яними ящиками для зберігання плодоовочевої продукції орендаря, далі «тара», яка на власний розсуд орендаря може розташовуватися в приміщенні орендодавця при відповідних температурних умовах та умовах вологості за адресою: Херсонська область, м.Каховка, Чаплинське шосе, 7 («приміщення»), або поза приміщенням. Псування  сільгосппродукції та необхідність її сортувати власними силами в складських приміщеннях ТОВ «Грін Тім», стало підставою укладення між ПП «Шато» (орендар) та ТОВ «Грін Тім» (орендодавець) договору оренди приміщення (для організації складського приміщення, фасування, сортування продукції орендаря), за умовами якого орендодавець зобов`язався передати орендарю у платне строкове користування (оренду) частину приміщення складського корпусу площею 200 кв. м, розташоване за адресою: Херсонська область, м. Каховка, Чаплинське шосе, 7, перший поверх, на строк до 31.05.2017, а Орендар зобов`язався сплачувати орендну плату в розмірі 58000 грн. на місяць не пізніше 10 числа наступного за звітним місяця (п.п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.6, 2.1, 4.1 та 5.3 договору оренди приміщення).
У пункті 90 вказаної постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду України від 04.11.2020 у справі № 923/1121/17 зазначено, що судами не встановлено обставин направлення волі сторін на досягнення іншої мети ніж тієї, що передбачена умовами укладених між сторонами договорів, та, як вірно встановлено місцевим господарським судом, що сторонами укладено договори, в яких містяться елементи різних договорів (змішаний договір), і зокрема, оренди та надання послуг зі зберігання. До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи якого містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
За приписами частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України  обставини, встановлені рішенням суду, зокрема, в господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно висновку Верховного суду від 11 квітня 2018 року у справі 903/408/16 преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.
Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Брумареску проти Румунії" №28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII).
Таким чином, між сторонами у справі укладений договір оренди приміщення, який є змішаним договором та містить елементи різних договорів, зокрема, оренди та надання послуг із зберігання. Даний факт встановлено рішенням Господарського суду Херсонської області від 05.09.2019, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 04.11.2020 у справі №923/1121/17.
Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України  за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).
За приписами статей 761,  763 Цивільного кодексу України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Предметом договору найму можуть бути майнові права. Договір найму укладається на строк, встановлений договором.
За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (статті 762 Цивільного кодексу України).
Згідно із частиною першою статті 936 Цивільного кодексу України  за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.
Відповідно до частини першої статті 937 Цивільного кодексу України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановленихстаттею 208 цього Кодексу. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.
Зберігання у товарному складі здійснюється за договором складського зберігання. До регулювання відносин, що випливають із зберігання товарів за договором складського зберігання, застосовуються відповідні положення  Цивільного кодексу України  (частина третя та четверта статті 294 Господарського кодексу України).
Отже, зберігання на товарному складі врегульовано положеннями § 2  Глави 66 Цивільного кодексу України.
За змістом частин першої та другої статті 956 Цивільного кодексу України  товарним складом є організація, яка зберігає товар та надає послуги, пов`язані зі зберіганням, на засадах підприємницької діяльності. Товарний склад є складом загального користування, якщо відповідно до закону, інших нормативно-правових актів або дозволу (ліцензії) він зобов`язаний приймати на зберігання товари від будь-якої особи.
Положеннями  статті 957 Цивільного кодексу України  визначено, що за договором складського зберігання товарний склад зобов`язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності. Договір складського зберігання укладається у письмовій формі. Письмова форма договору складського зберігання вважається дотриманою, якщо прийняття товару на товарний склад посвідчене складським документом.
За приписами  статті 193 Господарського кодексу України  та статей  525,  526 Цивільного кодексу України  зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною першою  статті 530 Цивільного кодексу України  передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Передача визначеного умовами договору № 300117ШОП від 30.01.2017 приміщення відбулась за актом приймання-передачі від 01.02.2017, відповідно до змісту якого позивачем передано, а відповідачем прийнято частину приміщення площею 200кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний акт підписаний сторонами без претензій і зауважень.
В той же час, пунктами 5.3-5.4 договору № 300117ШОП від 30.01.2017 передбачено обов`язок орендаря сплачувати орендну плату у розмірі 58000,00 грн. (у тому числі ПДВ) у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок орендодавця щомісячно, протягом 5 календарних днів з моменту виставлення рахунку, але не пізніше 10 числа поточного місяця за попередній місяць оренди. Також пунктом 6.1.1. договору № 300117ШОП від 30.01.2017 передбачено обов`язок орендаря своєчасно сплачувати оренду плату.
Факт надання позивачем у користування відповідачу приміщення у період з 1 лютого 2017 року по 19 травня 2017 року підтверджено доданими до матеріалів справи актами виконаних робіт (надання послуг) (т.1 а.с. 23-26). Вказані акти підписані сторонами без претензій і зауважень.
Позивачем на виконання умов п.5.4. договору виставлено та направлено відповідачу рахунки на оплату.
В силу положень  статті 610 Цивільного кодексу України  порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1  статті 612 Цивільного кодексу України  встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
З огляду на встановлені обставини справи та норми права, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 209544,00 грн. заборгованості зі сплати орендної плати є обґрунтованою, оскільки відповідач прийняв у користування майно, проте в порушення умов пунктів 5.2., 5.3, 5.4 та 6.1.1 договору не здійснив оплату за його користування, чим допустив порушення зобов`язання.
Проте враховуючи, що платіжним дорученням № 443 від 20.07.2017 (т.3 а.с. 99) під час розгляду справи № 923/559/17 відповідач сплатив позивачу заявлену до стягнення суму основного боргу у розмірі 209544,00 грн., які зараховані позивачем в рахунок погашення основної заборгованості за договором (т.3 а.с. 97), станом на дату прийняття рішення суду першої інстанції -  25.02.2021 відсутній предмет спору в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 209544,00 грн., у зв`язку з чим Господарським судом Херсонської області обґрунтовано та у відповідності до приписів пункту 2 частини першої 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України  закрито провадження у справі в цій частині позовних вимог.
Доводи скаржника відносно того, що жодні послуги за договором оренди приміщення №300117ШОП від 30.01.2017 не надавались, так як договір був укладений з метою фіксації кількості зіпсованої продукції, в той час як ТОВ «Грін Тім» відмовилося письмово повідомляти про наявність зіпсованої продукції, а саме, відмовилося підписувати акти повернення порожньої тари, акти сортування продукції у камері №1, актів утилізації, актів списання та/або актів повернення товарної продукції вагою нетто, є безпідставними, оскільки:
- в матеріалах справи наявні документи під назвою «Акт виконання робіт (надання послуг)»: № 31 від 28.02.2017, № 64 від 31.03.2017, № 95 від 30.04.2017, № 117 від 19.05.2017, які підписані, як ТОВ «Грін Тім», так і ПП «Шато», з яких слідує що послуги за договором № 300117ШОП від 30.01.2017 були не лише надані ТОВ «Грін Тім», а і прийняті ПП «Шато» без будь-яких зауважень;
- жодна умова договору № 300117ШОП від 30.01.2017 не передбачає складання на його підставі актів повернення порожньої тари, актів сортування продукції у камері № 1, актів утилізації, актів списання та/або актів повернення товарної продукції вагою нетто;
- жодна умова договору № 300117ШОП від 30.01.2017 року не виключає обов`язку ПП «Шато» здійснювати щомісячну плату в розмірі 58000,00 грн., передбачену п. 5.3. договору, у випадку якщо не були складені акти повернення порожньої тари, акти сортування продукції у камері № 1, акти утилізації, акти списання та акти повернення товарної продукції вагою нетто.
Стосовно доводів ПП «Шато» про те, що судом першої інстанції в порушення вимог статті 316 Цивільного кодексу України не виконано вказівок Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, зазначені у постанові від 08.08.2018 у даній справі, колегія суддів зазначає наступне.
У пункті 5.42. вказаної постанови суду касаційної інстанції у даній справі зазначено наступне: «Суди обох інстанцій посилаються на недоведеність позивачем за зустрічним позовом існування зобов`язальних правовідносин зберігання та відповідно удаваності спірного правочину з метою приховати договір зберігання. При цьому судами не розглянуто доводів ПП «ШАТО», наведених в обґрунтування зустрічних позовних вимог та не дано оцінки документам, наданим на підтвердження цих вимог, зокрема, актам "сортування продукції у камері № 1, згідно договору № 300117ШОП від 30.01.2017, що є невід`ємною частиною прийняття-передачі (повернення) тари з оренди" № 549 від 03.03.2017, № 568 від 04.03.2017, № 692 від 14.03.2017, № 668 від 12.03.2017, № 350 від 13.02.2017, № 368 від 14.02.207, № 399 від 17.02.2017, № 434 від 20.02.2017, № 494 від 27.02.2017, № 576 від 06.03.2017, № 589 від 07.03.2017, № 635 від 10.03.2017, № 690 від 14.03.2017, № 700 від 15.03.2017, № 756 від 20.03.2017, № 807 від 23.03.2017, № 872 від 30.03.2017, № 873 від 30.03.2017, № 874 від 30.03.2017, № 910 від 01.04.2017, № 1001 від 07.04.2017, № 1011 від 08.04.2017, № 1097 від 14.04.2017, № 1043 від 11.04.2017, № 1109 від 15.04.2017, № 1188 від 25.04.2017, № 1369 від 12.05.2017, № 289 від 06.02.2017, № 301 від 07.02.2017, № 330 від 09.02.2017, № 336 від 10.02.2017, № 349 від 13.02.2017, № 367 від 14.02.2017, № 370 від 15.02.2017, № 390 від 16.02.2017, № 398 від 17.02.207, № 454 від 22.02.2017, № 455 від 23.02.2017, № 469 від 23.02.2017, № 482 від 24.02.2017, № 493 від 27.02.2017, № 518 від 01.03.2017, № 526 від 01.03.2017, № 529 від 02.03.2017, № 584 від 06.03.2017 та іншим (всього на 168 аркушах)».
Ця вимога була виконана Господарським судом Херсонської області при прийнятті оскаржуваного рішення у даній справі шляхом дослідження відповідних вказаних актів та встановлення, що складання цих актів жодними умовами договору № 300117ШОП від 30.01.2017 не передбачено.
Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені, 3% річних та штрафу підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до положень  статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частиною другою статті 551 Цивільного кодексу України  передбачено що в разі, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частинами першою та другою статті 625 Цивільного кодексу України  боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Разом з тим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Отже, при нарахуванні інфляційних та річних основними складовими частинами нарахування є сума заборгованості, період заборгованості та розмір процентів та коефіцієнтів, які діють у такий період.
Відповідно до п. 8.2. договору № 300117ШОП від 30.01.2017 за прострочення внесення оплати на розрахунковий рахунок орендодавця, орендар, на вимогу орендодавця, сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на момент прострочення від суми заборгованості за кожен день прострочення. У випадку, якщо прострочення оплати становитиме більше 10 календарних днів, орендар на вимогу орендодавця, зобов`язується додатково сплатити орендодавцю штраф у розмірі місячної орендної плати за несвоєчасно оплачений місяць оренди.
Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, 3% річних, штрафу (т.1 а.с. 5), судова колегія встановила, що він є правильним.
За таких обставин, місцевим господарським судом обґрунтовано задоволено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми пені у розмірі 6356,21 грн., суми 3% річних у розмірі 722,26 грн. та суми штрафу у розмірі 174000,00 грн.
Щодо заяви ПП «Шато» про поворот виконання постанови Одеського апеляційного господарського суду у справі № 923/559/17 від 15.02.2018 (т.7 а.с. 151-152), суд дійшов правильних висновків про те, що з урахуванням приписів частини другої статті 333 Господарського процесуального кодексу України відсутні правові підстави для задоволення заяви відповідача про поворот виконання рішення, оскільки судом прийнято рішення, яке є ідентичним рішенню від 05.12.2017, за яким було видано наказ від 28.02.2018 №923/559/17.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. 
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод    зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Відповідно до положень статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про задоволення позову.
Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а вказане судове рішення слід залишити без змін. 
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за її подання та розгляд не відшкодовуються. З цих же підстав не відшкодовуються заявлені ПП «Шато» витрати на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 276, 281-284 ГПК України, суд –
ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Шато» залишити без задоволення.
          Рішення Господарського суду Херсонської області від 25.02.2021 у справі №923/559/17 залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.
          Повний текст постанови складено 03.06.2021.

Головуючий суддя                                                  Л.В. Поліщук

          Суддя                                                                                Л.О. Будішевська

          Суддя                                                                       Л.В. Лавриненко