УХВАЛА

07 червня 2021 року 
м. Київ
справа № 500/1123/20
адміністративне провадження № К/9901/4051/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Стрелець Т.Г.,
суддів: Мороз Л.Л.,  Стеценка С.Г., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року у справі № 500/1123/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
в с т а н о в и в:
02 лютого 2021 року Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області звернулося до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просило скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року у справі № 500/1123/20 та прийняти нове рішення яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Разом з касаційною скаргою Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подало заяву про поновлення строку на касаційне оскарження зазначених судових рішень у справі №500/1123/20. В обґрунтування якої зазначило, що оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції отримано ним 21 січня 2021 року, на підтвердження чого надано копію першої сторінки постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року з відміткою вхідної кореспонденції Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 21 січня 2021 року № 495/7.
Ухвалою Верховного Суду від 23 лютого 2021 року касаційну скаргу відповідача залишено без руху та надано скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом подання до суду: заяви про поновлення строків на касаційне оскарження із зазначенням обґрунтованих причин для його поновлення та надання відповідних доказів на їх підтвердження; документа про сплату судового збору у сумі 1681,60 грн.
Також у вказаній ухвалі суд надав оцінку доводам відповідача щодо поновлення строку на касаційне оскарження зазначених судових рішень, а саме, що відмітка вхідної кореспонденції на постанові з урахуванням положень частини шостої статті 251 КАС України не може вважатися належним доказом підтвердження дати вручення оскаржуваного судового рішення. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про неповажність причин пропуску відповідачем строку на касаційне оскарження, оскільки, вони не підтверджені належними доказами.
На виконання зазначеної ухвали, скаржник направив до Верховного Суду платіжне доручення, як доказ сплати судового збору та заяву про поновлення строків на касаційне оскарження. В обґрунтування заяви відповідачем зазначено, що Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено подання касаційної скарги згідно даних із веб-порталу Єдиного порталу Єдиного державного реєстру судових рішень, у зв`язку з чим касаційна скарга була подана після того, як 21 січня 2021 року Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області отримало постанову суду апеляційної інстанції.
Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що вимоги ухвали про залишення касаційної скарги без руху не виконані в повному обсязі, оскільки в обґрунтування поданої заяви скаржник посилається на ті ж самі обставини, що і при поданні касаційної скарги, які вже визнані судом неповажними та не надає доказів на їх підтвердження (поштовий конверт з відтиском штемпелю поштового відділення, довідка суду про час відправлення та отримання копії відповідного судового рішення тощо) і не зазначає інших поважних підстав пропуску строку касаційного оскарження.
Так, відмітка про реєстрацію вхідної кореспонденції на постанові суду апеляційної інстанції у розумінні положень процесуального закону, а саме статті 251 КАС України, не вказує на день вручення копії судового рішення учаснику справи, а лише засвідчує дату реєстрації відповідного документа в канцелярії установи чи організації і не може беззаперечно свідчити про дату фактичного отримання скаржником копії оскаржуваної ухвали апеляційного суду. 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.
Оскільки, у строк, встановлений судом, належних доказів, які підтверджують обставини поважності причин пропуску строку до Верховного Суду від скаржника не надходило, то відповідно до пункту 4 частини першої статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження.
Керуючись пунктом 4 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України, -
у х в а л и в :
Визнати неповажними підстави пропуску строку на касаційне оскарження рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року у справі № 500/1123/20, викладені у заяві Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року у справі № 500/1123/20.
Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                Т. Г. Стрелець          
Судді                                                                                                     Л. Л. Мороз
                                                                                                    С. Г. Стеценко