Постанова                       
Іменем України                 
 
16 червня 2021 року
м. Київ
справа № 641/763/15
провадження № 61-1160св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Бурлакова С. Ю., Жданової В. С., Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,           
 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,
відповідачі:   ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором
 
за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп» на постанову Харківського апеляційного суду від 21 грудня    2020 року у складі колегії суддів: Кругової С. С., Тичкової О. Ю., Пилипчук Н. П.,
 
                                                            ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра», банк) звернулося до суду з позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором від 12 грудня 2006 року                      № 6/4/2006/840-К/1608 у розмірі 43 497,59 дол. США, що еквівалентно                         562 880,39 грн.
На обґрунтування позовних вимог  банк зазначав, що 12 грудня 2006 року між позивачем і ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 6/4/2006/840-К/1608, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 15 970,00 дол. США зі сплатою 9,5 % річних на строк до 09 грудня 2012 року.
 
Цього самого дня на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором банк уклав з ОСОБА_2 договір поруки                                                     № 6/4/2006/840-П/ НОМЕР_1 , за умовами якого поручитель зобов`язався відповідати перед банком за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, встановлено солідарну відповідальність поручителя та позичальника за невиконання кредитних зобов`язань.
 
ПАТ «КБ «Надра» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало ОСОБА_1 визначені кредитним договором грошові кошти. ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконував, унаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 06 жовтня 2014 року становить 43 497,59 дол. США, що еквівалентно 562 880,39 грн, а саме: заборгованість за кредитом -             78 132,13 грн; заборгованість за відсотками - 29 145,10 грн; заборгованість за комісією - 14 283,46 грн; заборгованість за пенею - 420 653,73 грн; штраф за кредитом - 20 665,97 грн.
 
У листопаді 2012 року банк направив ОСОБА_1 досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, однак вона не була виконана.
 
З урахуванням наведеного банк просив суд позов задовольнити. 
 
Справу суди розглядали неодноразово.
 
Короткий зміст судових  рішень, ухвалених у справі 
Комінтернівський районний суд м. Харкова заочним рішенням від 03 вересня 2015 року позов ПАТ «КБ «Надра» задовольнив. Стягнув солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 562 880,39 грн. Вирішив питання про розподіл судових витрат.
 
24 січня 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , подав до суду заяву про перегляд заочного рішення Комінтернівського районного суду                          м. Харкова від 03 вересня 2015 року, яку ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2017 року задоволено, заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2015 року скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку.
 
Комінтернівський районний суд м. Харкова рішенням від 17 липня 2017 року позов ПАТ «КБ «Надра» залишив без задоволення. Зобов`язав ПАТ «КБ «Надра» повернути ОСОБА_1 та ОСОБА_2 безпідставно стягнені кошти за скасованим заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2015 року у справі № 641/763/15-ц.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. від 23 квітня 2013 року № 2369 було звернено стягнення на майно боржника - транспортний засіб марки «Skoda Octavia», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , для задоволення вимог ПАТ «КБ «Надра» у розмірі            63 163,36 грн, яке хоча і не виконане, але у державній виконавчій службі відкрито виконавче провадження, автомобіль перебуває у розшуку. Предмет застави було передано банку, а його вартість на той час значно перевищувала розмір заборгованості, інформація про результати реалізації майна боржника не надходила. При цьому належних та допустимих доказів на підтвердження розміру заборгованості банк  не надав.
 
Крім того, суд першої інстанції врахував положення частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Банк неправомірно нараховував проценти за користування кредитом та штрафні санкції під час перебування ОСОБА_1 на військовій службі.
 
Апеляційний суд Харківської області рішенням від 22 листопада 2017 року  рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 липня 2017 року скасував. Позов ПАТ «КБ «Надра» задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором                        від 12 грудня 2006 року № 6/4/2006/840-К/1608 у розмірі 243 121,38 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 6 037,80 дол. США, що еквівалентно 78 132,13 грн; заборгованість за процентами за користування кредитом - 2 252,24 дол. США, що еквівалентно 29 145,10 грн; комісія - 1 103,78 дол. США, що еквівалентно        14 283,46 грн; пеня - 121 560,69 грн. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» судові витрати в розмірі 3 314,14 грн. У задоволенні решти позовних вимог ПАТ «КБ «Надра» відмовив.
 
Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов`язання не свідчить про припинення договірних правовідносин між сторонами і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. При цьому позичальник не звертався до банку із заявою й не надав документів, перелік яких встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року              № 322/2/7142, щодо перебування його на військовій службі та вирішення питання щодо реалізації свого права про звільнення від сплати та нарахування відсотків і штрафних санкцій.
 
Разом з цим, оскільки розмір заявленої до стягнення банком пені був непропорційно великим порівняно із сумою боргу, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, апеляційний суд зменшив розмір пені за несвоєчасне погашення процентів та пені за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості (частина третя статті 551 ЦК України). Ураховуючи конституційний принцип заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме правопорушення, суд позовну вимогу ПАТ «КБ «Надра» про стягнення з відповідачів штрафу не задовольнив.
 
Позовні вимоги банку в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 не підлягають задоволенню з підстав пропуску строку пред`явлення таких вимог до поручителя.
 
Верховний Суд постановою від 01 вересня 2020 року рішення Апеляційного суду Харківської області від 22 листопада 2017 року в частині позовних вимог ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасував, справу в цій частині передав на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що апеляційний суд не звернув уваги на те, що банк нараховував суму кредитної заборгованості після пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредитної заборгованості та, відповідно, припинення дії кредитного договору. Вимог щодо стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, передбачених статтею 625 ЦК України, позивач не заявляв. До вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Тому стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності, про застосування якої просить боржник.
 
Харківський апеляційний суд ухвалою від 21 грудня 2020 рокузадовольнив клопотання ТОВ «Фінанс Проперті Групп» про залучення його як правонаступника ПАТ «КБ «Надра», оскільки товариство є новим кредитором за кредитним договором на підставі договору про відступлення права вимоги від 07 травня 2020 року, укладеного між банком і ним.
 
Харківський апеляційний суд постановою від 21 грудня 2020 рокуапеляційну скаргу ПАТ КБ «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп» (далі - ТОВ «Фінанс Проперті Групп»), задовольнив частково. Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова              від 17 липня 2017 року скасував та ухвалив нове, яким позов задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінанс Проперті Групп» заборгованість за кредитним договором за тілом кредиту в сумі 6 037,80 доларів США, проценти за користування кредитом за період з 01 січня 2012 року до                      01 листопада 2012 року в сумі 525,01 доларів США. В решті позову відмовив. Заяву про поворот виконання рішення задовольнив. У порядку повороту виконання рішення Апеляційного суду Харківської області від 22 листопада                 2017 року зобов`язав приватного виконавця Родіна Г. В. повернути ОСОБА_1 сплачені грошові кошти згідно з квитанцією від 25 травня 2020 року № 1-1636к           в сумі 173 617,71 грн. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінанс Проперті Групп» судовий збір в сумі 5 245,47 грн.
 
Постанова апеляційного суду мотивована наявністю правових підстав для часткового задоволення позову, оскільки банк нараховував суму кредитної заборгованості за процентами та комісією після пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредитної заборгованості, що не відповідає вимогам закону. Банк просив стягнути заборгованість за пенею, нарахованою за період з 06 жовтня 2013 року до 05 жовтня 2014 року включно, тобто поза строками виконання основного зобов`язання.
 
Оскільки 25 травня 2020 року ОСОБА_1  на погашення заборгованості за кредитним договором в порядку виконання рішення апеляційного суду                         від 22 листопада 2017 року вніс на депозитний рахунок приватного виконавця Родіна Г. В. 258 543,50 грн, то в порядку повороту виконання цього рішення та               з урахуванням суми заборгованості за тілом кредиту і за процентами, яка підлягає стягненню, ОСОБА_1 підлягає поверненню сума 173 617,71 грн                      (258 543,50 - 6 793,66 (525,01 х 12,94...) - 78 132,13 (6 037,80х12,94...)).
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги, її узагальнені аргументи 
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 20 січня 2021 року, ТОВ «Фінанс Проперті Групп» просить скасувати постанову Харківського апеляційного суду                              від 21 грудня 2020 року в частині задоволення заяви ОСОБА_1 про поворот виконання рішення Апеляційного суду Харківської області від 22 листопада             2017 року та виключити з мотивувальної частини постанови такий абзац                  «З урахування викладеного колегія суддів вважає, що в порядку повороту виконання рішення Апеляційного суду Харківської області від 22 листопада             2017 року та з урахуванням суми заборгованості за тілом кредиту та за процентами, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 , ОСОБА_1 підлягає поверненню 173 617,71 грн (25 8543,50 - 6 793,66 (525,01 х 12,94...) - 78 132,13                   (6 037,80 х 12,94...))».  
 
Як на підставу касаційного оскарження судового рішення заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 686/7092/16-ц.
 
Касаційна скарга мотивована тим, щокредитний договір був укладений                         в доларах США, тому і виконуватись повинен саме в доларах США. У разі коли                 в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.
 
Апеляційний суд 21 грудня 2020 року стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінанс Проперті Групп» заборгованість за кредитним договором за тілом кредиту в сумі 6 037,80 дол. США, проценти за користування кредитом за період з 01 січня 2012 року до 01 листопада 2012 року в сумі 525,01 дол. США.
 
25 травня 2020 року ОСОБА_1 на погашення заборгованості за кредитним договором на депозитний рахунок приватного виконавця Родіна Г. В. вніс суму             в розмірі 258 543,50 грн.
 
Однак, задовольняючи заяву ОСОБА_1 про поворот виконання рішення апеляційного суду від 22 листопада 2017 року, суд апеляційної інстанції застосував курс долара США 12,94 грн за 1 дол. США . 
 
Постанова апеляційного суду в частині вирішення позову банку по суті заявлених вимог в касаційному порядку не оскаржується, тому не є предметом касаційного перегляду (стаття 400 ЦПК України).
 
Предметом касаційного перегляду є постанова апеляційного суду в частині вирішення заяви ОСОБА_1 про поворот виконання рішення Апеляційного суду Харківської області від 22 листопада 2017 року.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 09 лютого 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із  суду першої інстанції.
 
24 лютого 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 28 травня 2021 року справу призначено до розгляду.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду 
Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права                  у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Перевіривши аргументи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд                         у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення касаційної скарги з огляду на таке.
 
3. Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
Відповідно до частини другої статті 444 ЦПК України, якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.
 
Поворот виконання рішення є цивільною процесуальною гарантією захисту майнових прав відповідача, яка полягає у поверненні позивачем (стягувачем) відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим рішенням. 
 
До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем (частина шоста статті 444 ЦПК України).
 
Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 22 листопада 2017 року частково задоволено позовні вимоги ПАТ «КБ «Надра»,  стягнено з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 243 121,38 грн. 
 
06 лютого 2018 року Комінтернівський районний суд м. Харкова видав виконавчий лист № 641/763/15-ц, який пред`явлено до виконання та на підставі якого приватний виконавець виконавчого округу Харківської області                         Родін Г. В. відкрив виконавче провадження.
 
25 травня 2020 року ОСОБА_1 вніс на депозитний рахунок приватного виконавця Родіна Г. В. суму в розмірі 258 543,50 грн, що підтверджує виконання ним рішення апеляційного суду.
 
Постановою приватного виконавця Родіна Г. В. про закінчення виконавчого провадження від 26 травня 2020 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа  № 641/763/15-ц закінчено, оскільки рішення суду виконано в повному обсязі.
 
ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду із заявою про поворот виконання рішення Апеляційного суду Харківської області від 22 листопада 2017 року. 
 
Установивши, що рішення апеляційного суду, яке виконано відповідачем, скасоване, апеляційний суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для повороту його виконання на підставі частини четвертої статті 444 ЦПК України.
 
Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається            в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
 
Однак апеляційний суд на наведені норми матеріального права уваги не звернув, у результаті чого дійшов помилкових висновків щодо суми грошових коштів, що підлягають поверненню за наслідками розгляду заяви про поворот виконання рішення апеляційного суду.
Так, рішенням апеляційного суду від 22 листопада 2017 року, яке скасовано постановою Верховного Суду від 01 вересня 2020 року, стягнено з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 243 121,38 грн.
 
На виконання цього рішення ОСОБА_1 20 травня 2020 року сплатив на депозитний рахунок приватного виконавця 258 543,50 грн.
 
При повторному перегляді справи в апеляційному порядку апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених банком вимог у розмірі         6 562,81 дол. США, що не заперечував і відповідач.
 
За таких обставин у порядку повороту виконання рішення апеляційного суду від 22 листопада 2017 року стягненню підлягає різниця саме між 243 121,38 грн і               6 562,81 дол. США, визначеною у гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим на день платежу.
 
Оскільки 20 травня 2020 року за офіційним курсом НБУ 1 дол. США  = 26,5159 грн, тому в порядку повороту виконання рішення апеляційного суду від 22 листопада 2017 року поверненню ОСОБА_1 підлягає сума в розмірі 69 102, 57 грн (243 121,38 грн - (6 562,81 дол. США х 26,5159 грн).
 
Відповідно до частин першої та четвертої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення              у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
 
Ураховуючи наведене, постанова апеляційного суду в частині повороту виконання рішення підлягає зміні, шляхом зменшення суми, що підлягає поверненню ОСОБА_1 , з 173 617,71 грн до 69 102, 57 грн.
 
Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп» задовольнити частково. 
 
Постанову Харківського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року в частині  повороту виконання рішення Апеляційного суду Харківської області                              від 22 листопада 2017 року змінити, зменшити розмір суми, яка підлягає поверненню ОСОБА_1 , з 173 617,71 грн до 69 102, 57 грн (шістдесят дев`ять тисяч сто дві гривні 57 коп). 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                                    М. Є. Червинська 
 
Судді                                                                                                 С. Ю. Бурлаков
 
В. С. Жданова
 
А. Ю. Зайцев
 
                                                                                                            Є. В. Коротенко