П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  560/5291/20 
Головуючий у 1-й інстанції:  Салюк П.І. 
          Суддя-доповідач:  Капустинський М.М. 

05 квітня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Капустинського М.М. 
суддів:  Смілянця Е. С.  Сапальової Т.В. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1  на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду  від 17 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:
- визнати протиправними дії та бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо невизначення розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням ОСОБА_1 станом на 01 січня 2018 року, 01 січня 2019 року та 01 січня 2020 року шляхом множення 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановлених законом на 1 січня кожного вказаного вище календарного року, Законами України, від 07 грудня 2017 року №2246-VІІІ "Про Державний бюджет України на 2018 рік", від 23 листопада 2018 року № 2629-VІІІ "Про Державний бюджет України на 2019 рік", від 14 листопада 2019 року №294-ІХ "Про Державний бюджет України на 2020 рік" на відповідні тарифні коефіцієнти та неподанні оновлених довідок про розмір грошового забезпечення для перерахунку моєї до головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ, постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року №704 та норм п.1 Приміток Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до неї, Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону №2262-ХІІ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року №45, Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 2262-ХІІ, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 вчинити дії щодо визначення розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням ОСОБА_1 станом на 01 січня 2018 року, 01 січня 2019 року та 01 січня 2020 року, з урахуванням п. 1 Приміток Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", шляхом множення 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановлених законом на 1 січня кожного вказаного вище календарного року, Законами України: від 07 грудня 2017 року №2246-VIII "Про Державний бюджет України на 2018 рік", від 23 листопада 2018 року №2629-VІІІ "Про Державний бюджет України на 2019 рік", від 14 листопада 2019 року №294-ІХ "Про Державний бюджет України на 2020 рік", на відповідні тарифні коефіцієнти та подати оновлені довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії з 01 січня 2018 року, 01 січня 2019 року та 01 січня 2020 року до головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ, Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону №2262-ХІІ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року №45, Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №2262-ХІІ, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року №3-1.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що не погодившись із розрахунком наведених складових грошового забезпечення звернувся до відповідача із заявою від 31 липня 2020 року в якій просив оформити та подати до ГУПФУ оновлені довідки у яких провести перерахунок посадового окладу, окладу за військовим званням і відповідно надбавку за вислугу років, виходячи з 50% розміру мінімальної заробітної плати, які встановлені Державним бюджетом України на 01 січня 2018 року, 01 січня 2019 року та 01 січня 2020 року, множених на відповідні тарифні коефіцієнти у відповідності до Закону №2262-ХІІ, Постанови №704 та норм приміток до її Додатків 1 та 14, Порядку №45 на підставі Постанови №103, для перерахунку основного розміру пенсії з 01 січня 2018 року.
Листом за №14/3800 відповідач повідомив позивача, що відповідно до Порядку №45 оновлення довідок про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій з подальшою їх подачею до ПФУ, може бути проведено відповідачем тільки за офіційним запитом ГУ ПФУ у Хмельницькій області.
Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови ОСОБА_1 у підготовці та наданні до Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області, оновленої довідки про розмір грошового забезпечення у відповідності до вимог ст.ст.43,63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", положень постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" №704 від 30 серпня 2017 року з вирахування розміру посадового окладу, окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років, з урахуванням мінімально встановленого розміру - 50% розміру мінімальної заробітної плати встановленого законом на 01 січня 2018 року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 підготувати нову довідку про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії ОСОБА_1 та надати її у встановленому порядку до Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", положень постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" №704 від 30 серпня 2017 року та норми приміток Додатків 1-14 до неї, Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №45 від 13 лютого 2008 року для здійснення перерахунку пенсії з 01 січня 2018 року з вирахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років, з урахуванням мінімально встановленого розміру - 50% розміру мінімальної заробітної плати встановленого законом на 01 січня 2018 року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити. В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними в справі матеріалами, ІНФОРМАЦІЯ_3 видано довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , який станом на 01 березня 2018 року складав 6690,00 грн. (посадовий оклад - 3440,00 грн., оклад за військовим званням (ст. прапорщик) - 1020,00 грн. та надбавка за вислугу років (50%) - 2230,00 грн.
31 липня 2020 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою, в якій просив підготувати довідки про його грошове забезпечення станом на 01 січня 2018 року, на 01 січня 2019 року, на 01 січня 2020 року виходячи з 50% розміру мінімальної заробітної плати та направити їх у Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області для перерахунку пенсії.
06 серпня 2020 року відповідач листом №14/3800 повідомив позивача, що відповідно до Порядку №45 оновлення довідок про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій з подальшою їх подачею до ПФУ, може бути проведено відповідачем тільки за офіційним запитом ГУ ПФУ у Хмельницькій області.
Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право з 05.03.2019 року на отримання довідки про розмір його грошового забезпечення, у відповідності до постанови №704.
Відповідно до положень ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким позов задоволено, суд апеляційної інстанції враховує наступне.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України від 20.12.1991 року №2011-XII Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (в подальшому - Закон № 2011-XII), відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно з ч.1 ст.9 Закону №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частиною 4 статті 9 Закону №2011-XII визначено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу встановлено постановою Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017р. за №704 (в подальшому - Постанова №704).
Згідно із п.4 Постанови №704 в первинній редакції було встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Також додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови №704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50% розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. Постанова №704 набрала чинності з 01.03.2018 р.
На момент набрання чинності Постановою №704, п.4 цього нормативно-правового акту було викладено у редакції п.6 постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб" від 21.02.2018 №103 (далі - Постанова №103), а саме: "Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.".
При цьому, зміни до додатків 1, 12, 13 і 14 не вносилися.
Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин п.4 Постанови №704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник, як "розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р.".
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що згідно з Постановою №704 (в редакції Постанови №103) розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018 р., а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів у спірний період не застосовується.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 р. по справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано п.6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 р. №103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб.
Згідно з ч.1 ст.325 КАС України, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.
Таким чином, з 29.01.2020 року (дня набрання законної сили рішенням у справі №826/6453/18) пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України №103 втратив чинність та була відновлена дія п.4 постанови Кабінету Міністрів України №704 у первісній редакції.
Проте, згідно п.3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 №1774-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.
Колегія суддів зазначає, що під час розв`язання правової колізії між нормами п.3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ та п.4 Постанови №704, у редакції до внесення змін Постановою №103, та приміток до додатків 1, 12, 13, 14 Постанови №704 перевагу належить віддати положенням закону як акту права вищої юридичної сили.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.99р. №8-рп/99 у справі щодо права на пільги, від 20.03.2002р. №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.
Відповідно до п.п.21,24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№25921/02), Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. У пункті 57 рішення Європейського суду з прав людини "Щокін проти України" (№23759/03 та №37943/06) та у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини "Серков проти України" (39766/05), встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, на підставі того, що органи державної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов`язань зі сплати податку. Хоча ця справа стосується податкового спору, у ній закладено один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між фізичною/юридичною особою і суб`єктом владних повноважень, який передбачає, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості.
Оскільки норма п.3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 №1774-VІІІ не втратила чинності і за юридичною силою є вищою за положення п.4 Постанови №704, у редакції до внесення змін Постановою №103, а також додатків 1, 12, 13, 14 Постанови №704, колегія суддів не знаходить правових підстав для обчислення розміру окладу за посадою заявника та окладу за військовим званням із використанням величини мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11.02.2021 у справах №200/3774/20-а, №200/3747/20-а, №240/11952/19 та від 18.02.2021 у справі №200/3775/20-а.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що згідно з Постановою №704 розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня 2018 року, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що застосовуючи при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням таку розрахункову величину як прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018 відповідач діяв правомірно, а доводи позову є помилковими.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 лютого 2021 року у справі №№240/11952/19.
Відповідно до положень ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково наданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З огляду на те, що Відповідач в апеляційній скарзі не погоджується лише з оскарженим судовим рішенням в частині задоволення позовних вимог, а Позивач не скористався правом на оскарження судового рішення, то колегія суддів не переглядає судове рішення в частині відмови в задоволенні позову.
Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, доводи апеляційної скарги спростовують висновки рішення суду, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню.
Відповідно до ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи відповідача щодо правомірності проведеної перевірки є помилковими.
У силу  п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право  скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі  ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови  про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити  повністю.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії  - відмовити. 

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 	 	Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Смілянець Е. С.    Сапальова Т.В.