П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 червня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/14414/20	
Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О.А.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді –	Кравченка К.В.,	
судді –	Джабурія О.В.,	
судді –	Вербицької Н.В.,	

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Київського районного відділу у м. Одесі Головного управління ДМС України в Одеській області про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 з адміністративним позовом до Київського районного відділу у м. Одесі Головного управління ДМС України в Одеській області (надалі – відповідач), в якому просила (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 30.12.2020 року):
- визнати протиправними дії Київського районного відділу у м.Одесі Головного управління ДМС України в Одеській області щодо відмови, викладеної в листі №5112-370/5112.1-20 від 08.12.2020 року в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- зобов`язати Київський районний відділ у м.Одесі Головного управління ДМС України в Одеській області оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що відповідачем протиправно відмовлено у видачі її сину паспорту громадянина України у формі паспортної книжечки у зв`язку з досягненням 16-річного віку.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.03.2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Київського районного відділу у м.Одесі ГУ ДМС України в Одеській області щодо відмови, викладеної в листі №5112-370/5112.1-20 від 08.12.2020 року в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 .
Зобов`язано Київський районний відділ у м.Одесі Головного управління ДМС України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 та його законного представника ОСОБА_1 від 28 листопада 2020 року щодо оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду.
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 28 листопада 2020 року неповнолітній ОСОБА_2 та його законний представник, мати ОСОБА_1 , звернулись до Київського районного відділу у м.Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою, у якій просили оформити та видати Київський районний відділ у м.Одесі паспорт зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки(а.с.6-7).
До вказаної заяви було додано: свідоцтво про народження, дві фотокартки дитини розміром 35x45 мм, заяву про видачу паспорта відповідно до наказу МВС України №320 від 13.04.2012 року та наказу МВС України №456 від 06.06.2019 року (а.с.17).
Листом Київського районного відділу у м.Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області №5112-370/5112.1-20 від 08.12.2020 року (а.с.8-11), з посиланням на Конституцію України, Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» та постанову Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» зазначено, що: «…у ДМС та її територіальних органів/підрозділів відсутні законні підстави для оформлення та видачі Вам паспорта громадянина України відповідно до постанови Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.
Разом з тим, сама по собі «Заява щодо оформлення паспорта громадянина України у вигляді книжечки без надання згоди на збір та обробку персональних даних, ведення обліку без використання ЄДДР та заборони оформлення УНЗР», подана Вами до ГУДМС в Одеській області у довільній формі - не є підставою для видачі паспорта будь-якого зразку (у тому числі і у вигляді книжечки).
З огляду на зазначене, в Київському РВ у місті Одесі ГУДМС України в Одеській області відсутні правові підстави для видачі Вам паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді книжечки».
Не погоджуючись з вищевказаними діями відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом в інтересах свого неповнолітнього сина.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що будь-яке обмеження прав і свобод повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак, таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.
Відмовляючи в частині позовних вимог щодо зобов`язання Київського районного відділу у м.Одесі Головного управління ДМС України в Одеській області оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи те, що доказів надання позивачем відповідачу довідки про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 та доказів проведення відповідачем перевірки, передбаченої п.3 розділу II Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України до суду не надано, тому відсутні підстави для задоволення вищевказаної вимоги позивача.
Колегія суддів при вирішенні даного спору виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.13 Закону №5492-VI документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: 1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: а) паспорт громадянина України (…).
Частинами 1, 2, 4, 5 ст.14 вказаного Закону передбачено, що форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.
Відповідно до ч.1 ст.21 Закону №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.
Отже, у разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що в свою чергу є порушенням її громадянських прав у зв`язку з неможливістю їх реалізації.
Згідно із ч.3 ст.13 Закону №5492-VI паспорт громадянина України (…) містить безконтактний електронний носій.
Разом з цим, відповідно до п.3, 5, 6, 8 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.
Водночас, п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» (далі - Постанова №302) затверджено: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України, що додається.
За змістом п.2 цієї Постанови із застосуванням засобів Реєстру запроваджено:
- з 01 січня 2016 року - оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року
- з 01 листопада 2016 року - оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.
До завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів ДМС матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією постановою, паспорт громадянина України може оформлятися з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки; прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 01 листопада 2016 року припиняється (п.3 Постанови №302).
Пунктом 131 Постанови №302 передбачено, що до безконтактного електронного носія, який міститься у паспорті, вноситься така інформація: (…) біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук) виключно за згодою особи.
Безконтактний електронний носій паспорта громадянина України нового зразку містить відцифровані персональні данні особи .
Згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про захист персональних даних» від 01 червня 2010 року (далі - Закон №2297-VI) мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.
Персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована (ст.2 Закону №2297-VI).
Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ч. 5, 6 ст.6 вказаного Закону).
Таким чином, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних.
Законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює не якість закону та порушення конституційних прав такої особи.
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема заяви про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року, а також зі змісту позовної заяви, позивач неодноразово зазначає про те, що відмовляється від отримання паспорту у вигляді ID- картки, не надає згоди на збір та обробку персональних даних, категорично забороняє передачу будь-яких даних про себе до Єдиного державного демографічного реєстру, забороняє формуванню по відношенню до нього УНЗР (будь-яких інших ідентифікаторів: цифрових, штрих-кодових,QR-кодових, біометричних тощо); забороняє використанню будь-яких засобів ЄДДР.
З цього приводу колегія суддів звертає увагу на тому, що реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватись, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.
Статтею 8 Конвенції про захист осіб у зв`язку з автоматизованою обробкою персональних даних, ратифікованій Законом України від 06 липня 2010 року №2438-VI, зазначено: «Будь-якій особі надається можливість: a) з`ясувати існування файлу персональних даних для автоматизованої обробки, його головні цілі, а також особу та постійне місце проживання чи головне місце роботи контролера файлу; б) отримувати через обґрунтовані періоди та без надмірної затримки або витрат підтвердження або спростування факту зберігання персональних даних, що її стосуються, у файлі даних для автоматизованої обробки, а також отримувати такі дані в доступній для розуміння формі; c) вимагати у відповідних випадках виправлення або знищення таких даних, якщо вони оброблялися всупереч положенням внутрішнього законодавства, що запроваджують основоположні принципи, визначені у ст. 5 і 6 цієї Конвенції; …».
За сталою практикою ЄСПЛ, першою умовою виправданості втручання у права, гарантоване ст.8 Конвенції, є те, що воно має бути передбачене законом, при чому тлумачення терміну «закон» є автономним, та до якості «закону» ставляться певні вимоги (див. рішення ЄСПЛ у справі «Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, заява № 18139/91, п. 37) Під терміном «закон» … слід розуміти як норми, встановлені писаним правом, так і правила, що сформувалися у прецедентному праві. Закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам «доступності» та «передбачуваності».
Таким чином, норми Закону №5492-VI на відміну від норм Положення №2503-XII (теж діючого на момент виникнення правовідносин) не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог ст.22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було «встановлене законом») не було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення ст. 8 Конвенції.
Крім того, перелік підстав, які становлять легітимну мету обмежень прав і свобод особи, є вичерпним. Свобода розсуду держав щодо встановлення обмежень є вузькою. Проте, слід оцінити, чи передбачене законом таке обмеження, чи відповідає обмеження «нагальній суспільній потребі», тобто чи є воно необхідним у демократичному суспільстві і чи відповідає воно легітимній меті (див., наприклад, рішення ЄСПЛ у справі «Svyato-Mykhaylivska Parafiya v. Ukraine» від 14 червня 2007 року). Установленість обмежень законом передбачає чіткість і доступність закону, що встановлює такі обмеження. Кожна людина повинна мати відповідне уявлення про норми, які можуть бути застосовані щодо її відповідного права. Вимога чіткого закону, який передбачає обмеження права, має ту саму мету - кожна людина повинна мати можливість передбачити наслідки своєї поведінки. Рівень чіткості, який вимагається від національного законодавства, яке в будь-якому разі не може передбачати усі можливі випадки, багато в чому залежить від змісту відповідного акта, сфери, яку він регулює, чисельність й статусу тих, кому він адресований (див. рішення ЄСПЛ у справі «Groppera Radio AG and Others v. Switzerland» від 28 березня 1990 року).
Тобто, будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак у даному випадку таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.
Крім того, відповідно до ст.14 Конвенції користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, незалежності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.
При цьому, ЄСПЛ у своєму рішенні по справі «Х`ю Джордан проти Великої Британії» сформулював таку позицію: «Якщо загальна політика або захід мають непропорційно шкідливі наслідки для конкретної групи, то вони (загальна політика або захід) можуть вважатися дискримінаційними, незважаючи на те, що вони не спрямовані конкретно на цю групу».
Позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не є необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.
Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в постанові суду від 19 вересня 2018 року у зразковій справі №806/3265/17 (Пз/9901/2/18).
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що предмет спору у даній справі є тотожнім предмету спору в вищезазначеній зразковій справі №806/3265/17 - неправомірність дій відповідача щодо відмови у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання видати паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ.
Судова колегія зауважує, що посилання суду першої інстанції на Тимчасовий порядок, затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 червня 2019 року №456, є безпідставним, оскільки він визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, засвідчене в установленому законодавством порядку, тому висновок про застосування положень даного порядку по відношенню до позивача є передчасним, оскільки рішенню суду передує порушення прав особи, яка до нього звертається, водночас прийняття такого рішення суду є наслідком розгляду цієї справи.
Стосовно позовної вимоги щодо зобов`язання Київського районного відділу у м.Одесі Головного управління ДМС України в Одеській області оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 судова колегія зазначає.
Так, дослідивши заяву від 28.11.2020 року про оформлення і видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року, колегією суддів встановлено, що позивачем, виконуючи вимоги п.13 розділу ІІ Положення про паспорт, разом із заявою надано весь необхідний пакет документів, а саме: свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35x45 мм; заява, за формою, встановленою МВС України (а.с.6).
Разом з тим, з аналізу обставин зразкової справи №806/3265/17 вбачається, що у додатках до аналогічної заяви не додавались жодні документи, але Велика Палата Верховного Суду застосувала більш ефективний та належний спосіб захисту.
Більш того, відмовляючи у задоволенні заяви позивача про оформлення і видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року, відповідач зазначив, що видача документа не можлива без надання згоди на збір та обробку персональних даних, ведення обліку без використання ЄДДР та заборони оформлення УНРЗ, та, крім того, подана заява у довільній формі не є підставою для видачі паспорта будь-якого зразка. З огляду на зазначене, правові підстави для видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді книжечки відсутні.
Таким чином, суд першої інстанції не врахував того, що суб`єктний склад спірних правовідносин, зміст позовних вимог та підстави позову (щодо релігійних переконань заявника та відмова від обробки персональних даних, а також те, що чинне законодавство дозволяє отримати паспорт громадянина України у формі книжечки) надає підстави для обґрунтованого застосування правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 року у зразковій справі № 806/3265/17, оскільки обставини даної справи повністю тотожні тим, що розглядалися Великою Палатою Верховного Суду.
Відповідно до вимог ч.3 ст.291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
При цьому, обираючи спосіб захисту порушених прав позивача, колегія суддів приходить до висновку, що для належного захисту порушених прав позивача слід зобов`язати Київський районний відділ у м.Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області оформити та видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із досягненням ним 16-річного віку, паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення №2503-ХІІ.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду, а тому наявні підстави для її задоволення, скасування судового рішення та прийняття нового про задоволення позову ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 .
За приписами п.1 ч.1 ст.317 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при подачі позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією від 30.12.2020 року №0.0.1961580605.1 (а.с.47), при звернення з апеляційною скаргою сплачено судовий збір у розмірі 1261,20 грн., що підтверджується квитанцією про сплату від 19.04.2021 року №0.0.2095985000.1 (а.с.88).
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність стягнення з Київського районного відділу у м.Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань 2102,00 грн. судового збору.
Керуючись ст.139, ст.311, ст.315, ст.317, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 - задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2021 року -скасувати.
Прийняти по справі нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 - задовольнити.
Визнати протиправними дії Київського районного відділу у м. Одесі Головного управління ДМС України в Одеській області щодо відмови, викладеної в листі №5112-370/5112.1-20 від 08 грудня 2020 року в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Зобов`язати Київський районний відділ у м. Одесі Головного управління ДМС України в Одеській області оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з Київського районного відділу у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (вул. А.Філатова,15а, м. Одеса, 65080, код ЄДРПОУ 37811384) на користь ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 2102,00 (дві тисячі сто дві) грн. судового збору.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Кравченко К.В.	
Судді	    	Джабурія О.В.    Вербицька Н. В.