УХВАЛА

16 червня 2021 року 
м. Київ

справа №  922/4102/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Пєскова В.Г. - головуючого, Банаська О.О., Погребняка В.Я.,

учасники справи:
позивач - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС",
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Котлотурбопром",

розглянувши матеріали касаційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" за вх. №   5184/2021 
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.04.2021
у складі колегії суддів: Здоровко Л.М. (головуючий), Бородіна Л.І., Лакіза В.В. 
на рішення Господарського суду Харківської області від 16.02.2021
у складі судді Прохорова С.А.
та на додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 03.03.2021
у складі судді Прохорова С.А.
у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Котлотурбопром"
про стягнення коштів,
В С Т А Н О В И В:
Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Котлотурбопром" 6 075, 02 грн збитків в порядку регресу і 2   102 грн судового збору.
16.02.2021 рішенням Господарського суду Харківської області у задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що матеріали справи не містять доказів притягнення судом водія страхувальника - ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, визнання його винним у скоєнні ДТП, та підтвердження того, що він залишив місце ДТП, як про це зазначає позивач.
03.03.2021 додатковим рішенням Господарського суду Харківської області задоволено заяву ТОВ "Котлотурбопром" про ухвалення додаткового рішення; ухвалено витрати ТОВ "Котлотурбопром" на правничу допомогу покласти на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС"; стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Котлотурбопром" 5   700 грн витрат на правничу допомогу.
26.04.2021 постановою Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" залишено без задоволення, рішення Господарського суду Харківської області від 16.02.2021 у справі № 922/4102/20 залишено без змін, додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 03.03.2021 у справі № 922/4102/20 залишено без змін.
15.05.2021 (згідно з відбитком штемпелю на конверті) Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АРКС" подано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.04.2021, рішення Господарського суду Харківської області від 16.02.2021 та додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 03.03.2021 у справі №   922/4102/20, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
03.06.2021 зазначену касаційну скаргу передано колегії суддів у складі: головуючого - Пєскова В.Г., суддів: Банаська О.О., Погребняка В.Я.
Дослідивши матеріали касаційної скарги, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.      
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Відповідно до частини сьомою статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Позов у зазначеній справі подано у 2020 році.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2020 встановлено у розмірі 2 102 грн.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 Господарського процесуального кодексу України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Предметом спору у цій справі є стягнення 6 075, 02 грн збитків в порядку регресу і 2   102 грн судового збору, що значно менше, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020, а тому у розумінні Господарського процесуального кодексу України справа №   922/4102/20 є малозначною. 
Обґрунтовуючи підстави відкриття касаційного провадження скаржником зазначено, що дана справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики з тих підстав, що, на думку скаржника, правозастосування частини шостої статті 75 Господарського процесуального кодексу України має вирішальне значення у сфері страхування цивільно-правової відповідальності.
Також скаржник зазначає, що результатом розгляду даної справи є подальше звернення з позовом до потерпілого для повернення коштів, які було сплачено, як наслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, що призведе до негативного ставлення до страхових компаній у сфері обов`язкового страхування.
Разом з цим, наведені скаржником у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, зокрема, що результат вирішення цього спору судами виходить за межі звичайних наслідків вирішення такого роду спорів. До того ж зазначені у касаційній скарзі доводи зводяться до заперечення встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи з одночасним тлумаченням стороною власного їх викладення, зводиться до спроби переконати суд у необхідності втрутитися у зміст рішень, ухвалених судами попередніх інстанцій, й в цілому до заперечення результату розгляду справи судом апеляційної інстанції, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішень судів попередніх інстанцій тільки через те, що такі рішення оскаржено і скаржник вважає їх незаконними, а тому підстав для відкриття касаційного провадження у даній справі за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" немає.
Верховний Суд зазначає, що Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Таким чином, законодавець цілком свідомо надав Верховному Суду право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у частині другій статті 293 Господарського процесуального кодексу України, і це повністю узгоджується з положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.
При цьому використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи", тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".
З огляду на викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" за вх. №   5184/2021 на постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.04.2021, на рішення Господарського суду Харківської області від 16.02.2021 та на додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 03.03.2021 у справі №   922/4102/20, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню. 
При цьому, колегія суддів враховує правову позицію об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладену у постанові від 21.05.2021 у справі № 905/1623/20 щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме положень статті 244, частини третьої статті 287 та статті 293 Господарського процесуального кодексу України щодо касаційного оскарження судових рішень (додаткового рішення, додаткової постанови, ухвали суду апеляційної інстанції про відмову в ухваленні додаткової постанови стосовно розподілу судових витрат у справі) у малозначних справах.
Керуючись частиною 5 статті 12, статтею 234, пунктом 2 частини 3 статті 287, статтею 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду, - 
У Х В А Л И В:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №   922/4102/20 за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" за вх. №   5184/2021 на постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.04.2021, на рішення Господарського суду Харківської області від 16.02.2021 та на додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 03.03.2021.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                          В. Пєсков
Судді                                                                                                    О. Банасько
                                                                                                    В. Погребняк