ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

01 квітня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/3534/19
Головуючий у першій інстанції – Ченцова С. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/229/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  у складі:
                            головуючого судді  - Губар В.С.,
                           суддів  -  Скрипки А.А., Харечко Л.К.

Позивач – Головне управління Національної поліції в Чернігівській області
Відповідачі – ОСОБА_1 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт»

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи)  цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 жовтня 2020 року у справі за позовом Головного управління Національної поліції в Чернігівській області до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» про стягнення невиплаченої суми страхового відшкодування,

місце ухвалення судового рішення – м. Чернігів
дата складання повного тексту судового рішення – 15 жовтня 2020 року 

                                      В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року Головне управління Національної поліції в Чернігівській області звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що становить 43379,02 грн.
В обґрунтування позову посилається, що 15.08.2018 року у м. Чернігові по вул. Івана Мазепи, ОСОБА_1 керував автомобілем «GEELY - МК», державний номер НОМЕР_1 та, виїжджаючи з прилеглої території на головну дорогу, в зоні дії дорожнього знаку 4.2 «Рух праворуч» здійснив поворот ліворуч на вул. Івана Мазепи, не надавши перевагу в русі автомобілю «VOLKSWAGEN BORA», державний номер НОМЕР_2 , який на праві власності належить ГУ НП   в Чернігівській області, та вчинив дорожньо - транспортну пригоду, в результаті якої було пошкоджено службовий автомобіль.
Стверджує, що в результаті неправомірних дій ОСОБА_1   пошкоджено службовий автомобіль «VOLKSWAGEN BORA», державний номер НОМЕР_2 , внаслідок чого була зірвана робота ГУНП в Чернігівській області щодо забезпечення належного виїзду, документування та розкриття кримінальних правопорушень.
Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10.09.2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340 гривень.
Згідно висновку експерта Чернігівського науково - дослідного експертно - криміналістичного центру МВС України від 05.10.2018 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля ГУНП в Чернігівській області становить 74198 грн 63 коп.
08.11.2018 року ГУНП в Чернігівській області надало до ПрАТ СК «Український Страховий Стандарт» всі необхідні документи про даний страховий випадок і страхова компанія збитки відшкодувала  у розмірі   30819 гривень 61 коп.
Позивач вважає, що різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що становить 43379 гривень 02 коп, має відшкодувати водій автомобіля «GEELY - МК»  ОСОБА_1 .

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 жовтня 2020 року позовні вимоги Головного управління Національної поліції в Чернігівській області задоволено частково.
Стягнуто із ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» на користь Головного управління Національної поліції в Чернігівській області невиплачену суму страхового відшкодування у розмірі 43379 гривень 02 копійки.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
В задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення невиплаченої суми страхового відшкодування – відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПрАТ СК «Український страховий стандарт» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ПрАТ СК «Український страховий стандарт» майнової шкоди у розмірі 43379,02 грн. та призначити у справі додаткову судову автотоварознавчу експертизу для визначення вартості матеріального збитку транспортного засобу «VOLKSWAGEN BORA», державний номер НОМЕР_2 . За результатами проведеної додаткової авто товарознавчої експертизи експертизи просить ухвалити нове рішення, яким встановити обґрунтованість чи безпідставність здійснення ПрАТ СК «Український страховий стандарт» доплати в частині страхового відшкодування.
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що в порядку ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на підставі поданої заяви ГУНП в Чернігівській області виплачено страхове відшкодування у вигляді вартості відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу «VOLKSWAGEN BORA», державний номер НОМЕР_2 , у розмірі 30819,61 грн.
Стверджує, що визначення страхового відшкодування, виплаченого позивачу на підставі Полісу АМ/2884039у у розмірі 30819,61 грн., проводилось на підставі Звіту № 9401 та за правилами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», договору страхування з урахуванням коефієнту фізичного зносу та за виключенням ПДВ.
Про наявність висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи ПрАТ СК «Український страховий стандарт» дізналось лише з рішення суду першої інстанції і наголошує, що дії щодо призначення експертизи, а також затвердження переліку питань вирішувалось у відсутність та без відома представника страхової компанії, що є  порушенням норм цивільного судочинства.
Як вказує апелянт, у висновку есперта відсутнє обов`язкове посилання на вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу колісного транспортного засобу (розмір матеріального збитку), а тому вважає висновок експерта неналежним доказом неповно сплаченого страхового відшкодування на користь позивача. 
Такж вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано не взяв до уваги звіт про визначення вартості матеріального збитку № 9401 від 27.08.2018 року, осільки розрахунки у звіті вартості майнової шкоди, завданої транспортному засобу, узгоджуються із наслідками дорожньо-транспортної пригоди та охоплюють всі вимоги Звакону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, представник ПрАТ СК «Український страховий стандарт» посилається на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі № 6-691цс15, від 21.06.2018 року у справі № 761/19987/16, а також у постановах Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі № 676/518/17, від 20.02.2019 року у справі № 185/12064/15, від 03.05.2019 року у справі № 279/96/17.

У встановлений апеляційним судом строк відзиви на апеляційну скаргу учасниками справи не подавались.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У зв`язку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
  За правилами  ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Датою постановлення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складення повного судового рішення.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши  матеріали цивільної  справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Згідно із ч. 1 ст.4  ЦПК України  кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено такі фактичні обставини справи.
  15.08.2018 року у м. Чернігові, по вул. Івана Мазепи ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «GEELY-MK», д.н.з. НОМЕР_1 , виїжджав з прилеглої території на головну дорогу, в зоні дії дорожнього знаку 4.2 (Рух праворуч), здійснив поворот ліворуч на вул. Івана Мазепи, не надавши перевагу в русі автомобілю «VOLKSWAGEN BORA», держаний номер НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі зі сторони вул. Музична по вул. Івана Мазепи, в бік вул. Малясова, внаслідок чого трапилось зіткнення. Після чого автомобіль «VOLKSWAGEN BORA», державний номер НОМЕР_2 продовжив рух, виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем «SKODA OCTAVIA-A7», д.н.з. НОМЕР_3 , який рухався у зістрічному напрямку по вул. Івана Мазепи зі сторони вул. Малясова. У результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Вказані обставини встановлені постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 вересня 2018 року у справі № 751/5811/18, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. (т. 1 а.с. 74).
Згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Судом також встановлено, що на підставі заяви ГУНП в Чернігівській області проведено автотоварознавче дослідження, за результатами якого складений висновок № 11 від 05.10.2018 року (т. 1 а.с. 80-89).
Згідно висновку експертного дослідження вартість відновлюваного ремонту автомобіля «VOLKSWAGEN BORA», державний номер НОМЕР_2 , станом на   15.08.2018 року складає 74198 грн. 63 коп.
Відповідно до звіту № 9401 про визначення вартості матеріального збитку від 27.08.2018 року, здійсненого на підставі запиту ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт», визначено вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «VOLKSWAGEN BORA», державний номер НОМЕР_2 ,   станом на 27.08.2018 року у розмірі 36983 грн. 53 коп. (з урахуванням ринкової вартості автомобіля 122832,00 грн. та  вартості відновлюваного ремонту 72279,19 грн. та з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу  т. 1 а.с. 170-197)
08.11.2018 року ГУНП в Чернігівській області звернулось до ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» із заявою на виплату страхового відшкодування (т. 1 а.с.92)
Згідно платіжного доручення № 845 від 01.03.2019 року ГУНП в Чернігівській області перераховано 30819,61 грн. страхового відшкодування від ПрАТ СК «Український страховий стандарт»  відповідно акту № 9401 від 01.03.2019 року до полісу № АМ /2884039 від 21.02 2018 року ( т. 1 а.с. 127)
Як убачається з матеріалів справи, в ході розгляду справи судом першої інстанції призначена судова автотоварознавча експертиза  для встановлення вартості відновлювального ремонту автомобіля «VOLKSWAGEN BORA», державний номер НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 15.08.2018 року.
За висновком проведеної судової автотоварознавчої експертизи № 1162/20-24 від 17.04.2020 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля «VOLKSWAGEN BORA», державний номер НОМЕР_2 , необхідного для усунення пошкоджень, отриманих у ДТП 15.08.2017 року,  складає з урахуванням цін на момент ДТП – 99882 грн, на момент проведення експертизи – 100250 гривень ( т. 1 а.с. 24-38).
Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/8527372, який діяв на дату настання дорожньо-траснпортної пригоди, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «VOLKSWAGEN BORA», державний номер НОМЕР_2 (власником якого є ГУНП в Чернігівській області)  застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім», зі встановленою страховою сумою у разі заподіяння шкоди майну у розмірі  100 000 грн. ( т. 1 а.с. 91).
Зазначені обставини  сторонами не заперечувались та не спростовані.
Звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача суми невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 43379,02 грн., Головне управління Національної поліії в Чернігівській області керувалось положеннями ст. ст. 22, 1191, 1194 ЦК України та висновком експертного дослідження № 11 від 05.10.2018 року, складеним за результатами авто товарознавчого дослідження транспортного засобу.
Ухвалюючи рішення про стягнення з ПрАТ «Український страховий стандарт» невиплаченої суми страхового відшкодування, суд першої інстанції виходив з того, представник ГУНП в Чернігівській області просив стягнути саме 43379 грн. 02 коп. в рахунок невиплаченого страхового відшкодування.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, враховуючи наступне.
Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема якщо особа зазнала втрати у зв`язку з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Аналогічно, на підставі ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Отже, ст. 1188 ЦК України регулює правовідносини щодо шкоди, спричиненої взаємодією декількох джерел підвищеної небезпеки та спричинення шкоди кожному з них і при цьому враховуються дії кожного володільця джерела підвищеної небезпеки, зокрема, порушення ним Правил дорожнього руху, наявність причинного зв`язку не тільки з дорожньо-транспортною пригодою, а і її наслідками.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.
Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у і тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК).
Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що і відповідач є заподіювачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Зобов`язання із заподіяння шкоди (деліктні зобов`язання) це зобов`язання, які виникають внаслідок порушення майнових чи особистих немайнових прав абсолютного характеру і мета яких забезпечити поновлення прав потерпілого за рахунок заподіювача шкоди або особи, відповідальної за шкоду.
Законодавство в деліктних правовідносинах передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором.
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).
Згідно із статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до статей 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.
Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, проте обмежується страховою сумою.
Так, відповідно до статті 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів.
Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п.1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна від 24.11.2003 №142/5/2092).
Відповідно до вимог п.8.2 цієї методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз = Ср + См + Сс х (1 - ЕЗ), де: Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.; См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.; Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.; ЕЗ - коефіцієнт фізичного зносу.
Отже, якщо для відновлення пошкодженого в ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №910/3867/16, від 1.02.2018 у справі №910/22886/16.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Враховуючи викладене, право вимоги у спірних правовідносинах про стягнення страхового відшкодування належить Головному управлінню Національної поліції в Чернігівській області як власнику транспортного засобу, пошкодженого з вини відповідача ОСОБА_1 .
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Відхиляючи доводи апелянта, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт дорожньо-транспортної пригоди, вина відповідача ОСОБА_1 та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 30819,61 грн. Предметом спору є недостатність суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна.
21.02.2018 року між ПрАТ «Український страховий стандарт» та ОСОБА_1 укладений поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/2884039.
Обов`язок з відшкодування шкоди у межах ліміту відповідальності покладається на страховика.
Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із ПрАТ «Український страховий стандарт» на користь Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, суд першої інстанції обгрунтовано прийняв за основу висновок експертного дослідження № 11 від 05.10.2018 року (т. 1 а.с. 80-85), згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «VOLKSWAGEN BORA», державний номер НОМЕР_2 , станом на 15.08.2018 року складає 74198,63 грн.
У суді першої інстанції позивач наполягав на стягненні з відповідача ПрАТ «Український страховий стандарт» саме різниці між фактичним розміром шкоди (74198,63 грн.) та страховою виплатою (30819,61 грн.) у розмірі 43379,02 грн.
Враховуючи, що транспортний засіб позивача зазнав механічних пошкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась з вини ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПрАТ «Український страховий стандарт», вартість збитку складає 74198,63 грн, а частина страхового відшкодування уже була виплачена у розмірі 30819,61 грн., а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог про стягнення невиплаченого страхового відшкодування.
Наявність звіту про визначення вартості матеріального збитку № 9401 від27.08.2019 року, складеного ФОП ОСОБА_2 згідно запиту ПрАТ «Український страховий стандарт», відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «VOLKSWAGEN BORA», державний номер НОМЕР_2 , станом на 27.08.2018 року складає 36983,53 грн. з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та без вирахування ПДВ, і відповідно до якого ПрАТ «Український страховий стандарт» виплатило страхове відшкодування в розмірі 30819,61 грн., не заслуговує на увагу, оскільки зазначений звіт спростовується висновком експерта за результатами проведення під час розгляду справи судовою автотоварознавчої експертизи № 1162/20-24 від 17.04.2020 року.
Щодо заявленого в апеляційній скаргі ПрАТ «Український страховий стандарт» клопотання про призначення додаткової судової авто товарознавчої експертизи, апеляційний суд знаходить, що воно задоволенню не підлягає, враховуючи наступне.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Так, частиною 1 ст. 113 ЦПК України надано визначення додаткової експертизи, а саме якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).
Із аналізу наведеної норми вбачається, що для проведення додаткової експертизи питання, поставлені на її вирішення, мають уточнювати і конкретизувати обставини, які встановлювалися експертом раніше, а отже мають відноситися до одного виду експертиз, у іншому випадку призначена експертиза буде вважатися первинною.
ПрАТ «Український страховий стандарт» не надано ні в суді першої інстанції ні в апеляційному суді належних і допустимих доказів необґрунтованості чи суперечності висновку експерта за результатами проведення під час розгляду справи судовою автотоварознавчої експертизи № 1162/20-24 від 17.04.2020 року іншим матеріалам справи та не спростовано викладених у ньому обставин.
Посилання апелянта на необізнаність щодо існування вказаного висновку експерта та на те, що розгляд клопотання про призначення експертизи відбувся у відсутність представника страхової компанії, апеляційним судом до уваги не приймаються, оскільки про дату, час ті місце судового засідання, яке відбулось 09 жовтня 2019 року та призначена судова автотоварознавча експертиза за клопотанням позивача, ПрАТ «Український страховий стандарт» було належним чином повідомлено, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 143). Про причини своєї неявки ПрАТ «Український страховий стандарт» суду не повідомило.
Окрім того, апеляційний суд враховує, що задовольняючи позовні вимоги Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, суд першої інстанції керувався не висновком експерта за результатами проведення під час розгляду справи судовою автотоварознавчої експертизи № 1162/20-24 від 17.04.2020 року, а висновком експертного дослідження № 11 від 05.10.2018 року, здійсненого на запит позивача.
Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, зобов`язаний сплатити потерпілому розмір завданої шкоди. При цьому суд правильно визначив розмір завданої майнової шкоди, що підтверджується зібраними у справі доказами.
Докази та обставини, на які посилається ПрАТ «Український страховий стандарт» в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.  
Сукупність  досліджених обставин та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що суд першої інстанції  повно та всебічно встановив обставини справи, правильно визначив та надав юридичну оцінку   правовідносинам між сторонами.
Інші доводи апеляційної скарги  не містять передбачених процесуальним законом підстав для скасування  законного і обґрунтованого та правильного по суті судового рішення, не спростовують висновків суду першої інстанції і не впливають на  правильність вирішення спору по суті.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню  без задоволення, а  рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

                               П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Український страховий стандарт»  залишити без задоволення.
Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:                                         Судді: