ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 р. 	Справа № 520/787/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Ральченка І.М.
суддів: Чалого І.С. ,  Катунова В.В. 
за участю секретаря судового засідання  Сузанського О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.11.2020, суддя Мельников Р.В.,  повний текст складено 10.12.2020, по справі № 520/787/2020
          за позовом           ОСОБА_1  
          до          Головного управління Державної податкової служби у Харківській області                 
          про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС України в Харківській області № 0005881305 від  09.07.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем - “Податок на доходи фізичних осіб, що сплачені фізичними особами за результатами річного декларування” в загальній сумі 42 621,71 грн (основне зобов`язання - 34 097,37 грн, штрафні санкції 8 524,34 грн).
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.11.2020 позовні вимоги задоволено.
Скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС України в Харківській області № 0005881305 від 09.07.2019.
ГУ ДПС України в Харківській області (далі - відповідач), не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування зазначає про помилковість висновку суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, оскільки не досліджено структуру  боргу позивача та не витребувано у банка інформацію щодо складових прощеного боргу, у зв`язку з чим зроблено безпідставні висновки щодо відсутності у позивача обов`язку декларувати такий дохід та відповідно сплачувати податок на доходи з цієї суми.
Позивач не надав відзив на апеляційну скаргу.
Відповідно до ч. 4 ст.  229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається    в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Протокольною ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.04.2021 замінено відповідача  у справі – Головне управління ДПС у Харківській області (ЄДРПОУ 43143704) на  Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (ЄДРПОУ 43983495).
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що з 10.05.2019 по 15.05.2019 відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_1 - платника  податків – фізичної особи з питань повноти  нарахування  та сплати  податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, за результатами якої складено акт № 1730/20-40-13-05-08/ НОМЕР_1  від 22.05.2019.
В акті  перевірки зазначено про порушення позивачем пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, пп.176.1 “в” п.176.1 ст.176, п.179.1 ст.179 Податкового кодексу України (неподання (несвоєчасне) подання податкових декларацій за період, що перевірявся, в тому числі по податкових (звітних) періодах) - несвоєчасно подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2013 рік.
09.07.2019 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 0005881305, яким  у зв`язку з встановленням порушення пп. 164.2.17 “д” п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України збільшено суму  грошового  зобов`язання  за платежем податок  на доходи фізичних осіб, що  сплачується  фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 42 621,71 грн (податкове  зобов`язання -  34 097,37 грн,  штрафні  (фінансові) санкції (штрафи) – 8 524,34 грн.
Підставою для винесення вказаного податкового повідомлення-рішення слугував висновок контролюючого органу про те, що ОСОБА_1 в період з 01.01.2013 по 31.12.2013 отримав доходи за ознакою “ 126” (дохід, отриманий платником податку як додаткове благо), а саме сума боргу, анульована кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства відповідно до пп. 164.2.17 “д” п. 164.2 ст. 164 ПК України, який відображено ПАТ “ДЕЛЬТА БАНК”. 
Не погоджуючись із вказаним рішеннями податкового органу, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відсутні докази складової суми анульованого боргу, то відповідно не підтверджено обставини правомірності винесення Головним управлінням ДФС України в Харківській області податкового повідомлення-рішення № 0005881305 від 09.07.2019.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку.
Згідно пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 ПК України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України.
Відповідно до п. 164.1 ст. 164 ПК України базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Згідно пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання.
Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений п.п.164.2.17 п.164.2. ст.164 ПК України.
Так, відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на дату анулювання (прощення) боргу) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається, серед іншого, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.
Згідно з підпунктом «б» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання.
Водночас відносини, що виникають між банком та клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України.
Частиною 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно зі ст. 605 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Разом із тим, у разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.
Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається до його оподатковуваного доходу. При цьому, суми процентів або пені, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, не є доходом, який призводить до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів або пені, нарахованих за користування кредитом, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.
Зазначене підтверджується і абз. 2 пп. 165.1.55 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України, згідно якого сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності не підлягають включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.
Отже, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) нараховані суми процентів, пені, штрафів тощо.
З огляду на викладене, визначення природи боргу (основна частина, проценти, штрафні санкції, пеня), прощеного банком, є однією із визначальних обставин, які підлягають з`ясуванню для встановлення дійсного податкового обов`язку платника в межах певних правовідносин.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 08.11.2019 по справі № 826/6780/16, від 29.01.2020 по справі № 808/1087/16, від 08.09.2020 по справі № 820/19262/14.
Судовим розглядом встановлено, що 11.07.2008 між позивачем та ТОВ “Український промисловий банк” укладено кредитний договір №586-006/ФКВ-08,  згідно якого позивач отримав кредит в сумі 57 000,00 (п`ятдесят сім тисяч) доларів США строком на 300 місяців до 08.07.2033 для придбання нерухомості на вторинному ринку.
Одночасно між  сторонами було укладено іпотечний договір № 586-006/Zфквіп-08, предметом якого стало забезпечення кредитного договору № 586-006/ФКВ-08 нерухомим майном.
27.02.2013 між позивачем із правонаступником ТОВ “Український промисловий банк” - ПАТ “ДЕЛЬТА БАНК” було укладено додатковий договір № 2 до кредитного договору №586-006/ФКВ-08 від 11.07.2008, за умовами якого змінено валюту виконання зобов`язання за договором з відповідним переведенням заборгованості з повернення кредиту за договором, розмір якої станом на дату укладення договору складав 49  808,14 (сорок дев`ять тисяч вісімсот вісім) доларів США 14 центів, з доларів на гривні. Відповідно до п. 2 зазначеного додаткового договору, сторони домовились викласти п. 1.1. розділу 1 договору, в наступній редакції: “Сума Кредиту – 202 622,65 (двісті дві тисячі шістсот двадцять дві) грн. 65 коп.”.
27.02.2013 позивачем сплачено кредит достроково в повному обсязі, тобто в сумі 202 622,65 грн. 
На підставі рішення Кредитного комітету АТ “Дельта Банк” №    104/69 від 29.11.2012 року та у відповідності до вимог пп. “д” пп.164.2.17 п.164.2 ст. 164 Податкового кодексу України АТ “Дельта Банк” повідомило позивача про прийняте рішення щодо анулювання (прощення) частини його заборгованості за кредитним договором №586-006/ФКВ-08 від 11 липня 2008 року у сумі 207 499,00 грн, що підтверджується повідомленням про анулювання (прощення) частини боргу ПАТ “ДЕЛЬТА БАНК” за № 586-006/ФКВ-08 від 27.02.2013. 
В повідомленні також вказано, що відповідно до пп. “д” пп. 164.2.17 п. 164.2 ст.164 ПК України анульована (прощена) позивачу частина боргу є його доходом (додатковим благом), з якої йому як платнику податку з доходів фізичних осіб необхідно самостійно сплатити податок з доходів фізичних осіб та відобразити цей дохід у своїй річній податковій декларації про майновий стан і доходи, яка подається до податкового органу за місцем проживання до 1 травня року, що настає за звітним (п.49.18.4 ПК України). Ставки податку зазначені в ст. 167 ПК України. Зазначений в декларації податок сплачується позивачем самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним (п. 179.7 ПК України). 
Колегія суддів зазначає, що вказане повідомлення не містить інформації щодо складових суми заборгованості та анульованої (прощеної) банком суми. 
Судом першої інстанції неодноразово витребувано в уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ “ДЕЛЬТА БАНК”: розрахунок суми заборгованості позивача;  інформацію яким чином здійснено зарахування грошових коштів в сумі 202 622,65 грн, внесених позивачем в якості дострокового погашення боргу (які саме зобов`язання було закрито за рахунок вказаного надходження); розрахунок суми  кредитної заборгованості в розмірі 201 922,20 грн, яку було анульовано ПАТ “ДЕЛЬТА БАНК” (сума основного боргу, нарахованих відсотків, пені та штрафних санкцій).
Проте на виконання вимог ухвал суду уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ “ДЕЛЬТА БАНК” не було надано вищевказаних документів, у зв`язку з чим відсутні докази про складові суми анульованого боргу.
В свою чергу, відповідачем також не надано доказів щодо визначення об`єкту оподаткування податком на доходи фізичних осіб, з акту перевірки та наданих доказів неможливо встановити, чи складається сума прощено боргу лише з тіла кредиту, чи включає в себе нараховані проценти та/або штрафні санкції.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про не підтвердження відповідачем правомірності винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а тому останнє підлягає скасуванню.
Зазначені обставини апелянтом не спростовано, також до апеляційної скарги не надано доказів, що сума прощеного боргу складається виключно з тіла кредиту.  
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують позицію суду першої інстанції та відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається. 
Керуючись ст. ст. 308, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Харківській області - залишити без задоволення
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.11.2020 по справі № 520/787/2020  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	І.С. Чалий    В.В. Катунов   	
Постанова складена в повному обсязі  15.04.2021