ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«18» травня 2021 року
м. Харків
справа № 646/5658/19
провадження № 22ц/818/3102/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -         Хорошевського О.М., Яцини В.Б.
за участю секретаря – Дмитренко А.Ю.
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідачі – Харківська обласна прокуратура, Державна казначейська служба України,
треті особи – слідчий прокуратури Харківської області Чередник С.О., слідчий прокуратури Харківської області Богінський О.В., процесуальний прокурор прокуратури Харківської області Хихля О.П.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2021 року в складі судді Шелест І.М.
в с т а н о в и в:
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, треті особи: слідчий прокуратури Харківської області Чередник Сергій Олександрович, слідчий прокуратури Харківської області Богінський Олег Валерійович, процесуальний прокурор прокуратури Харківської області ОСОБА_2 про компенсацію моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 20 вересня 2016 року він звернувся із заявою про кримінальні правопорушення, вчинені слідчим прокуратури Харківської області. Відомості, викладені в його заяві, внесені відповідачем до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42017000000002294 лише 18 липня 2017 року на виконання ухвали слідчого судді від 05 січня 2017 року.

Вказав, що постановою слідчого Чередника С.О. від 03 серпня 2017 року не мотивовано та незаконно відмовлено у визнанні його потерпілим. Зазначена постанова слідчого скасована ухвалою слідчого судді від 14 серпня 2017 року.

У подальшому слідчі прокуратури, не проводячи будь-яких слідчих процесуальних дій, неодноразово закривали кримінальне провадження № 42017000000002294 своїми постановами від 19 вересня 2017 року, 20 квітня 2018 року, 19 жовтня 2018 року, 13 грудня 2018 року, 19 лютого 2019 року. Процесуальний прокурор ОСОБА_2 на його звернення надавав відповіді щодо обґрунтованості прийнятих слідчими рішень та відсутності підстав для їх скасування.

Зазначені постанови слідчих прокуратури про закриття кримінального провадження № 42017000000002294 скасовані ухвалами слідчих суддів Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 березня 2018 року, 10 вересня 2018 року, 27 листопада 2018 року, 25 січня 2019 року, 27 червня 2019 року відповідно. 

Переглядаючи обґрунтованість постанов слідчих прокуратури про закриття кримінального провадження, слідчі судді щоразу зазначали, що висновки про закриття кримінального провадження зроблені невмотивовано та передчасно. Постанови винесені без всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження.

Вказав, що відповідач, незважаючи на ухвали суду, його клопотання, докази у кримінальному провадженні, навмисно продовжує свою бездіяльність і не проводить досудове розслідування у розумні строки, чим спричиняє йому моральні страждання.

Зазначив, що своїми тривалими неправомірними і незаконними діями відповідач заподіяв йому моральну шкоду, адже з його вини він не міг реалізувати своє право на розгляд заяви про злочин, вимушений був докладати додаткових зусиль для поновлення свого права на розгляд заяви, звертатися до суду за захистом своїх прав. З вини відповідача його порушені права не поновлені, порушення закону не припинено, досудове розслідування у кримінальному провадженні проводиться неналежним чином через систематичну бездіяльність слідчих.

Вказав, що він є людиною похилого віку з інвалідністю та низкою захворювань, вимушений звертатися до суду зі скаргами на бездіяльність відповідача. Він позбавлений відчуття безпеки, правової стабільності, верховенства закону. Порушено його психологічне благополуччя.
Зазначив, що протягом тривалого часу він змушений звертатися за захистом своїх прав, що позбавляє його можливості реалізації своїх звичок і бажань, унеможливлює продовження активного життя, викликає сумнів в особистій репутації, у власній безпеці, у впевненості в собі та в майбутньому, у недоторканості невід`ємних прав і свобод, викликає почуття несправедливості, вимагає докладати додаткових зусиль для організації свого життя, позбавляє його конституційного права на доступ до правосуддя.

Просив захистити його конституційне право на компенсацію моральної шкоди, спричиненої неправомірною тривалою бездіяльністю відповідача при імітації розслідування кримінальної справи №42017000000002294 та стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України компенсацію моральної шкоди у розмірі 1 267 548,00 грн, завданої тривалою бездіяльністю відповідача.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 – задоволено частково; стягнуто з Державного бюджету  України через  Державну казначейську  службу України  шляхом безспірного  списання коштів  з єдиного  казначейського рахунку на його користь моральну шкоду в сумі 3 000,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду заступник керівника Харківської обласної прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду в частині задоволених позовних вимог – скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що наявність певних недоліків у процесуальній діяльності посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності і, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. Суд першої інстанції не взяв до уваги висновки Верховного Суду у аналогічних справах. Оскарження позивачем процесуальних рішень слідчого є реалізацією його права на контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування в порядку кримінального судочинства, і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних дій, рішень чи бездіяльності. Зобов`язання слідчим суддею внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та скасування постанов про закриття кримінального провадження не свідчить про протиправність дій слідчого, прокурора та завдання позивачу моральної шкоди, враховуючи, що його права та інтереси поновлені ухвалами слідчих суддів. Ухвалення позитивних рішень слідчим суддею за результатами розгляду скарг ОСОБА_1 є достатньою сатисфакцією. Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення. 

11 травня 2021 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав, що судове рішення є законним, а апеляційну скаргу – необгрунтованою. При цьому посилався на останню позицію Верховного Суду від 26 квітня 2021 року у справі № 754/10071/17 щодо відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з бездіяльністю посадових осіб під час проведення досудового розслідування.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури необхідно задовольнити частково, рішення суду в оскаржуваній частині – змінити.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивовано тим, що тривалою бездіяльністю відповідача, яка полягала у нездійсненні досудового розслідування належним чином, позивачу спричинено моральну шкоду.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Генеральної прокуратури України з заявою про вчинення кримінального правопорушення слідчим прокуратури Харківської області (а. с. 75).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05 січня 2017 року Генеральну прокуратуру України зобов`язано внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за вищевказаною заявою ОСОБА_1 

18 липня 2017 року на підставі  ухвали слідчого  судді  внесено відомості  до Єдиного реєстру досудових розслідувань  за № 42017000000002294 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 364 КК України (а. с. 72).

Зазначене кримінальне провадження направлено до прокуратури Харківської області для організації досудового розслідування (а. с. 73).

Постановою слідчого  Чередника С. О.  від 03 серпня 2017 року відмовлено  ОСОБА_1   у визнанні  потерпілим у  кримінальному провадженні за №42017000000002294 від 18 липня 2017 року (а. с. 79).
Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2017 року частково задоволено скаргу ОСОБА_1 та скасовано вищевказану постанову від 03 серпня 2017 року про відмову у визнанні його потерпілим (а. с. 76).

Постановою слідчого   Чередника С. О.  від 19 вересня 2017 року кримінальне провадження №42017000000002294 закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 284 КПК України у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення (а. с. 67-71).

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 березня 2018 року задоволено скаргу ОСОБА_1 та скасовано вищевказану постанову від 19 вересня 2017 року про закриття кримінального провадження № 42017000000002294 від 18 липня 2017 року (а. с. 65-66).

Постановою слідчого   ОСОБА_3   від 20 квітня 2018 року кримінальне провадження №42017000000002294 закрито на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 364 КК України (а. с. 59-64).

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2018 року задоволено скаргу ОСОБА_1 та скасовано вищевказану постанову від 20 квітня 2018 року про закриття кримінального провадження № 42017000000002294 від 18 липня 2017 року (а. с. 58).

Постановою слідчого  ОСОБА_3   від 19 жовтня 2018 року кримінальне провадження №42017000000002294 від 18 липня 2017 року закрито на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 364 КК України (а. с. 52-57).

01 листопада 2018 року прокурором відділу процесуального керівництва прокуратури Харківської області Хихлею О. надано ОСОБА_1 відповідь на його скаргу на рішення слідчого, з якої вбачається, що постанову про закриття кримінального провадження від 19 жовтня 2018 року прийнято обґрунтовано, підстав для її скасування немає (а. с. 48).

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2018 року задоволено скаргу ОСОБА_1 та скасовано вищевказану постанову від 19 жовтня 2018 року про закриття кримінального провадження № 42017000000002294 від 18 липня 2017 року (а. с. 7-8).

Постановою слідчого   ОСОБА_5  від 13 грудня 2018 року кримінальне провадження №42017000000002294 від 18 липня 2017 року закрито на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 364 КК України.

14 січня 2019 року прокурором відділу процесуального керівництва прокуратури Харківської області Хихлею О. надано ОСОБА_1 відповідь на його скаргу на рішення слідчого, з якої вбачається, що постанову про закриття кримінального провадження від 13 грудня 2018 року прийнято обґрунтовано, підстав для її скасування немає (а. с. 44).

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 січня 2019 року задоволено скаргу ОСОБА_1 та скасовано вищевказану постанову від 13 грудня 2018 року про закриття кримінального провадження № 42017000000002294 від 18 липня 2017 року (а. с. 43).

Постановою слідчого  ОСОБА_5  від 19 лютого 2019 року кримінальне провадження №42017000000002294 від 18 липня 2017 року закрито на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 364 КК України (а. с. 32-42).

29 березня 2019 року прокурором відділу процесуального керівництва прокуратури Харківської області Хихлею О. надано ОСОБА_1 відповідь на його скаргу на рішення слідчого, з якої вбачається, що постанова про закриття кримінального провадження від 19 лютого 2019 року прийнята обґрунтовано, підстав для її скасування немає (а. с. 29-31).

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 червня 2019 року задоволено скаргу ОСОБА_1 та скасовано вищевказану постанову від 19 лютого 2019 року про закриття кримінального провадження № 42017000000002294 від 18 липня 2017 року (а. с. 26-28).
Скасовуючи постанови слідчих та повертаючи кримінальне провадження для подальшого проведення досудового розслідування слідчі судді виходили з того, що слідчими допущена неповнота, усунення якої потребує виконання низки слідчих та процесуальних дій, спрямованих на збирання та перевірку доказів. 

Як вбачається з висновку спеціаліста від 24 вересня 2018 року, незаконною діяльністю Генеральної прокуратури (щодо невнесення відомостей про злочин на підставі заяви ОСОБА_1 від 20 вересня 2016 року) ОСОБА_1 завдано моральну шкоду у розмірі 12 860 000,00 грн; незаконною діяльністю слідчого прокуратури Харківської області ОСОБА_1 завдано моральну шкоду у розмірі 20 730 000,00 грн (а. с. 13-20).

З копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 1879 неврологічного відділення ОСОБА_1 вбачається, що він знаходився на стаціонарному лікуванні у госпіталі Державної установи «Територіальне медичне об`єднання» Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області в період з 08 вересня 2017 року по 20 вересня 2017 року із діагнозом: віддалені наслідки черепно-мозкової травми (1996 рік), посттравматична енцефалопатія з лікворно-гіпертензійним, вестибуло-атактичним і астенічним синдромами, вегето-судинними пароксизмами за змішаним типом, ІБС: атеросклеротичний кардіосклероз, СН І ст. Хронічний гастродуоденіт з не уточненою кислотообразуючою функцією шлунка, стадія ремісії. Стан після оперативного втручання і ПХТ Са сигмовидної кишки Т4 N0 M0 (07.02.2010). Коланостома. ХБП І ст. Піелонефріт, стадія ремісії. Парапельвікальна киста лівої нирки великих розмірів. ХПН 0 ст. Хворий зазначав, що з початку 2017 року після будь-якої емоційної напруги відчуває погіршення стану (а. с. 134).

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 56 Конституції України  визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частинами 1 - 3  статті 23 ЦК України та роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди слід виходити з  характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 липня 2018 року, справа № 638/14260/16-ц, провадження № 61-11766св18; Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 жовтня 2018 року, справа № 640/3837/17, провадження № 61-29382св18.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені  статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі  статтею 1174 ЦК України  шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16,  статей 21, 1173 та 1174  ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблений висновок, що «застосовуючи статті  1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2018 року у справі № 522/22008/15-ц (провадження № 61-3462св18) зроблено висновок, що «як свідчить тлумачення статей 23, 1174 ЦК моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості».
Подібні правові висновки викладені також в постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 638/6363/19  (провадження № 61-9220св 20).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зроблено висновок, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин;  необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір. 

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 обґрунтовував вимоги щодо відшкодування моральної шкоди тривалою бездіяльністю слідчих відповідача під час досудового розслідування кримінального провадження за його заявою, вважаючи процесуальні рішення слідчих незаконними з огляду на їх скасування слідчими суддями та задоволення його скарг.

Матеріали справи свідчать про те, що кримінальне провадження за заявою ОСОБА_1 відкрито ще 18 липня 2017 року, та станом на час його звернення до суду з позовом у цій справі у серпні 2019 року триває понад 2 років.

Зазначений строк не можна вважати розумним строком у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає позитивний обов`язок держави організувати діяльність досудових органів таким чином, щоб право кожного на справедливий суд впродовж розумного строку не було ілюзорним.

За вищевказаний час відповідно до вимог КПК України орган досудового розслідування мав би прийняти відповідне процесуальне рішення. 
У зв`язку з такою тривалістю кримінального провадження ОСОБА_1 змушений відвідувати органи досудового розслідування та суду, звертатися з відповідними клопотаннями, що не входить до його звичайного життя та призводить до моральних страждань.

Внаслідок довготривалого не вирішення заяви позивач зазнав моральних страждань, які полягали у порушенні нормальних життєвих зв`язків, необхідності звернення з клопотаннями до прокуратури та суду, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Встановивши доведеними факти тривалої протиправної бездіяльності посадових осіб відповідача щодо проведення необхідної перевірки заяви ОСОБА_1 про злочин, надмірну тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні за його заявою, неодноразове прийняття слідчими прокуратури рішень про закриття кримінального провадження у спосіб, який вочевидь для заявника демонструє ігнорування його доводів, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та зробив обґрунтований висновок про заподіяння позивачу моральної шкоди, визначивши її розмір відповідно до характеру та розміру душевних страждань, завданих потерпілому, враховуючи вимоги розумності і справедливості.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах 26 квітня 2021 року у справі № 754/1007/17, провадження №61-16601св19, від 08 квітня 2020 року у справі № 638/14009/17, провадження № 61-766св20, від 16 вересня 2020 року у справі № 638/6363/19, провадження № 61-9220 св 20; від 17 вересня 2020 року у справі № 638/9834/18, провадження № 61-20543св19; від 20 січня 2021 року у справі № 197/1330/14-ц, провадження № 61-21956св19; від 10 березня 2021 року у справі № 646/8234/19, провадження № 61-14404св20.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо того, що наявність певних недоліків у процесуальній діяльності посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності і, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди; що оскарження позивачем процесуальних рішень слідчого є реалізацією його права на контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування в порядку кримінального судочинства, і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних дій, рішень чи бездіяльності, що зобов`язання слідчим суддею внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та скасування постанов про закриття кримінального провадження не свідчить про протиправність дій слідчого, прокурора та завдання позивачу моральної шкоди та його посилання на відповідну практику Верховного Суду судова колегія відхиляє, оскільки у цій справі підставою відшкодування шкоди є не факт зобов`язання внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та скасування постанов слідчого, а саме систематичне прийняття відповідних рішень без проведення відповідно до вимог КПК України перевірки заяви ОСОБА_1 про злочин, що свідчить про протиправну бездіяльність посадових осіб відповідача, надмірну тривалість досудового розслідування. 

Посилання апеляційної скарги відповідача на те, що ухвалення позитивних рішень слідчим суддею за результатами розгляду скарг ОСОБА_1 є достатньою сатисфакцією, не можуть бути взяті до уваги, оскільки чинне цивільне законодавство передбачає право особи на відшкодування завданої їй моральної шкоди.

З огляду на вищевикладене, доводи скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Разом з тим, судова колегія звертає увагу на те, що оскаржуваним рішенням суду стягнуто кошти у рахунок відшкодування моральної шкоди з Державного бюджету  України через  Державну казначейську  службу України  шляхом безспірного  списання коштів  з єдиного  казначейського рахунку.

Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи види рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18). До подібних правових висновків також дійшов Верховний Суд у постанові від 02 вересня 2020 року у справі № 177/63/19 (провадження № 61-1205св20).

Таким чином, колегія суддів вважає, що резолютивна частина оскаржуваного судового рішення підлягає зміні шляхом виключення органу, через який грошові кошти мають перераховуватися - Державної казначейської служби України, та виду рахунку, з якого має бути здійснено списання, - єдиний казначейський рахунок.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 23 вересня 2020 року у справі № 638/14007/17, провадження № 61-3288св19,  від 27 січня 2021 року у справі № 753/9824/17, провадження № 61-693св20, від 17 лютого 2021 року у справі № 459/2386/18, провадження № 61-16618св19; від 24 лютого 2021 року у справі № 522/4970/18, провадження № 61-7773св20.

Отже, рішення суду в оскаржуваній частині залишається таким, що ухвалено на користь позивача, проте резолютивна частина рішення підлягає зміні з викладенням наступним чином: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3 000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди».
В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Оскільки апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури по суті заявлених вимог залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору апеляційним судом не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368,  п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст.ст.381 – 384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури – задовольнити частково.
Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2021 року в оскаржуваній частині – змінити, виклавши в наступній редакції:
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3 000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.
В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.
Головуючий                                                         І.В. Бурлака

Судді                                                                 О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина
Повний текст постанови складено 20 травня 2021 року.