ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

13 квітня 2021 року 
справа № 640/7644/20
адміністративне провадження № К/9901/5755/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Ханової Р. Ф. (суддя-доповідач),
суддів: Гончарової І.  А., Олендера І. Я.,
за участю секретаря судового засідання Статілко Ю. С. 
за участю представників
позивача - Борецької О. Л. адвокат згідно  з свідоцтвом ЗП 001695 від 26 червня 2018 року,
                     Базя Я. О. адвокат на підставі Ордера серії КС №520781 від 13 квітня 2021 року,
відповідача - Шуневич-Христенко В. В. в порядку самопредставництва, 
                         Осовітньої Ю. О. в порядку самопредставництва,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Маревен  Фуд Європа»
на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2021 року у складі суддів Глущенко Я. Б., Пилипенко О. Є., Черпіцької Л. Т.,
у справі № 640/7644/20
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Маревен Фуд Європа»
до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Київській області
про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:

Рух справи

У квітні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Меревен Фуд Європа» (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулося в суд з позовом до Державної податкової служби України (далі - ДПС України, перший відповідач у справі), Головного управління  ДПС у Київській області (далі - другий відповідач у справі) про визнання протиправною бездіяльності ДПС України щодо не відображення в Системі електронного адміністрування податку на додану вартість збільшення реєстраційної суми, на яку Товариство має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму у розмірі 17923838,00 грн на підставі уточнюючих розрахунків податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за лютий 2017 року від 19 березня 2020 року та від 27 березня 2020 року, зобов`язання ДПС України відобразити відповідні суми, визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення від 7 травня 2020 року №0085315004, яким зменшено від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 17923838, 00 грн.

Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 5 жовтня 2020 року позов задовольнив в повному обсязі.

Суд першої інстанції зазначив, що уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з плати на додану вартість поданий платником податків до контролюючого органу у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за звітний період лютий 2017 року є однією з форм податкової звітності з податку на додану вартість, а тому сформовані у ньому показники повинні бути враховані податковим органом при автоматичному збільшенні суми, на яку позивач має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування, на величину від`ємного значення, зокрема за червень 2015 року (наприклад, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 квітня 2018 року в справі №826/7659/16).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що має місце бездіяльність відповідача щодо нездійснення збільшення у системі електронного адміністрування податку на додану вартість суми від`ємного значення ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного (звітного) періоду, оскільки матеріалами справи підтверджується факт подання податкової декларації, уточнюючих розрахунків та відповідних заяв про повернення суми бюджетного відшкодування (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14 березня 2018 року №К/9901/4537/17).

Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 20 січня 2021 року задовольнив апеляційні скарги Державної податкової служби України, Головного управління  ДПС у Київській області, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 5 жовтня 2020 року скасував, у задоволенні позову Товариству відмовив.

Суд апеляційної інстанції висновувався на положеннях статті 200, пунктів 200-1.1., 200-1.2. статті 200-1, пунктів 33, 34 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (далі - ПК України) і дійшов висновку, що з 1 лютого 2015 року за платниками податків було закріплене право на подання заяви відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1. цього Кодексу про збільшення розміру суми податку, на яку платник має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, з одночасним збільшенням розміру суми податкового кредиту у податковій декларації за звітний (податковий) період, в якому було здійснено таке збільшення на суми задекларовані до бюджетного відшкодування за звітні (податкові) періоди до 1 лютого 2015 року в рахунок зменшення податкових зобов`язань з податку на додану вартість наступних звітних (податкових) періодів. Однак, у разі не подання такої заяви до 1 липня 2015 року, в силу положень пункту 34 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, платник податків фактично втратив це право, оскільки означеною правовою нормою передбачено обнуління суми податку. Подання позивачем уточнюючих розрахунків, за висновком суду апеляційної інстанції, не відновлює такого права платника, незважаючи на їх фактичне прийняття контролюючим органом.

22 лютого 2021 року до Верховного Суду як суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга позивача, провадження за якою відкрито ухвалою Верховного Суду від 24 лютого 2021 року на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України та витребувано справу з суду першої інстанції.

4 березня 2021 року справа № 640/7644/20 надійшла до Верховного Суду. 

Доводи касаційної скарги

Підставою для відкриття касаційного провадження у справі № 640/7644/20 є пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував пункти 33, 34 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі № 420/771/19, предметом спору у якій є відмова податкового органу збільшити у системі електронного адміністрування податку на додану вартість суму, на яку позивач має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Позивач зазначає, що у 2011 - 2012 роках податкові органи прийняли ряд податкових повідомлень-рішень, якими підтвердили заявлені Товариством суми бюджетного відшкодування на загальну суму 18314082,3 грн та змінили напрямок такого відшкодування - в рахунок зобов`язань з податку на додану вартість наступних періодів. Товариство погодилося з визначеним контролюючим органом напрямком відшкодування податку на додану вартість, податкові повідомлення-рішення не оскаржувало, у зв`язку з чим вони набули статусу узгоджених.

З 1 січня 2015 року термін «бюджетне відшкодування в рахунок зменшення податкових зобов`язань з податку на додану вартість наступних податкових періодів» (пункт 200.6. «а») пункт 200.14 статті 200 ПК України в редакції до 1 січня 2015 року) було вилучено з ПК України і за своєю правовою природою таке бюджетне відшкодування було прирівняне до від`ємного значення податку на додану вартість (пункт 200.4 статті 200 ПК України в редакції від 1 січня 2015 року), адже обидва поняття є сумами сплаченим до бюджету податку на додану вартість, які можуть бути використані шляхом: погашення грошових зобов`язань або бюджетного відшкодування на банківський рахунок платника податків.

Посилаючись на частину 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» від 05 січня 2000 року), скаржник доводить, що право на від`ємне значення ПДВ є «майном», адже останнє має автономне значення та не може обмежуватись виключно предметами матеріального світу.

Позивач зазначає, що з 1 січня 2015 року Система електронного адміністрування податку на додану вартість є єдиною системою для адміністрування податку на додану вартість (стаття 200-1 ПК України), в якій накоплене від`ємне значення податку на додану вартість може бути використане проти зобов`язань з цього ж податку. Тому, позивач не може використовувати своє майно у вигляді від`ємного значення податку на додану вартість поза межами СЕА ПДВ. Реалізуючи своє право на володіння та розпорядження належним йому майном, 19 березня та 27 березня 2020 року Товариством подано уточнюючі розрахунки, в яких позивач привів дані своєї податкової звітності у відповідність до ППР.

Скаржник наголошує, що пунктом 33 підрозділу 2 розділу XX ПК України чи будь-якими іншими нормами ПК України не передбачено у податковій декларації за який саме податковий період платник податків має право відобразити зазначені суми. Тобто, ПК України не встановлено обмежень щодо того у якому податковому періоді платник податків має право відобразити прийняте рішення на підставі пункту 33 підрозділу 2 розділу XX. При цьому, ані норми підрозділу 2 розділу XX ПК України, ані будь-які інші норми чинного законодавства України не передбачають жодних негативних наслідків для платника податків у разі, якщо він не відобразив у податковій декларації за лютий 2015 року відповідні підтверджені ППР суми від`ємного значення, а натомість такі дані відобразив у податковій звітності за інший період.

Позивач просить скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2021 року у справі № 640/7644/20 повністю і залишити в силі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2020 року у справі № 640/7644/20.

11 березня 2021 року від Головного управління ДПС у Київській області на адресу Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу Товариства, в якому контролюючий орган просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін. Одночасно другий відповідач заявив клопотання про заміну Головного управління ДПС у Київській області (код ЄДРПОУ 43141377) на Головне управління ДПС у Київській області (код ЄДРПОУ 44096798) відповідно до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Суд, враховуючи постанову Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 року № 227, постанову Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року № 893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби», наказ Державної податкової служби України від 30 вересня 2020 року №529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби», наказ Державної податкової служби України від 24 грудня 2020 року №755, Положення Головного управління ДПС у Київській області, затверджене наказом Державної податкової служби України від 12 листопада 2020 року № 643, задовольняє клопотання другого відповідача, здійснює заміну Головного управління ДПС у Київській області (код ЄДРПОУ 43141377) на Головне управління ДПС у Київській області (код ЄДРПОУ 44096798).

31 березня 2021 року від позивача на адресу суду надійшли письмові пояснення, в яких Товариство серед іншого зазначає, що податковий орган помилково відображає в своїх інформаційних базах накоплену позивачем суму від`ємного значення з податку на додану вартість в розмірі 17  923  838 грн як переплату, адже такі суми не були надміру або помилково сплачені до бюджету. Позивач вважає, що був зобов`язаний відобразити у податковій звітності дані вказані в податкових повідомленнях-рішеннях форми «В2», а не відображення цих даних є помилкою, яку і виправив позивач шляхом подання уточнюючих розрахунків.

Згідно з частиною третьою статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши рішення судів попередніх інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, вбачає підстави для часткового задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Обставини справи

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що позивач подав до контролюючого органу податкові декларації з ПДВ разом із заявами про повернення суми бюджетного відшкодування за період з травня 2010 року по 2013 рік.

Для перевірки зазначених сум, які підлягають бюджетному відшкодуванню, контролюючий орган провів перевірку заявлених сум у передбаченому законом порядку.

Відповідно до актів перевірки від 18 серпня 2011 року №4614/23-4/35591588/172, від 21 жовтня 2011 року №5346/23-4/35591588/214, від 1 листопада 2011 року №45/15-3/35591588, від 17 лютого 2012 року №479/23-4/35591588/43, від 7 липня 2012 року №1848/15-4/35591588, від 11 листопада 2013 року №1782/15-2/35591588 відповідач провів документальні позапланові виїзні перевірки Товариства з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку в періоди з 1 серпня 2010 року по 31 травня 2011 року, з 1 березня 2010 року по 30 червня 2011 року, за вересень 2011 року, з 1 липня 2011 року по 30 листопада 2011 року та квітень 2012 року.

За наслідками проведених перевірок контролюючий орган прийняв наступні рішення:

-          податкове повідомлення рішення від 29 серпня 2011 року №0000210234/1821, відповідно до якого сума заявленого бюджетного відшкодування у розмірі 3 010 117,00 грн підлягає врахуванню у зменшення податкових зобов`язань з ПДВ наступних податкових періодів;
-          податкове повідомлення-рішення від 31 жовтня 2011 року №0000340243/2202, відповідно до якого сума заявлено бюджетного відшкодування у розмірі 3 260 736,00 грн підлягає врахуванню у зменшення податкових зобов`язань з ПДВ наступних податкових періодів;
-          податкове повідомлення-рішення від 7 листопада 2011 року № 44/15-3/0, відповідно до якого сума заявлено бюджетного відшкодування у розмірі 149264,00 грн підлягає врахуванню у зменшення податкових зобов`язань з ПДВ наступних податкових періодів;   
-          податкове повідомлення-рішення від 27 лютого 2012 року №312/0000080234, відповідно до якого сума заявлено бюджетного відшкодування у розмірі 9 554 715,00 грн підлягає врахуванню у зменшення податкових зобов`язань з ПДВ наступних податкових періодів;
-          податкове повідомлення-рішення від 9 липня 2012 року №1297/0000160154, відповідно до якого сума заявлено бюджетного відшкодування у розмірі 421 740,28 грн підлягає врахуванню у зменшення податкових зобов`язань з ПДВ наступних податкових періодів.

Згідно з декларацією з ПДВ за серпень 2013 року, узгоджена сума бюджетного відшкодування з врахуванням акта про результати документальної позапланової виїзної перевірки від 11 листопада 2013 року № 1782/15-2/35591588 становить 1 917 510,00 грн, яку позивачем заявлено до бюджетного відшкодування в рахунок зменшення податкових зобов`язань з ПДВ наступних податкових періодів.

Відповідно до цих рішень заявлене відшкодування в сумі 18 314 082, 28 грн мало бути враховано у зменшення податкових зобов`язань ПДВ наступних податкових періодів, а оскільки податкові повідомлення-рішення не оскаржувались, вказана сума бюджетного відшкодування є узгодженою.

Як зазначив позивач, маючи намір реалізувати законне право на використання узгодженої суми бюджетного відшкодування з ПДВ, останній подав офіційний запит від 13 вересня 2019 року №00459 до Державної податкової служби України, в якому просив роз`яснити можливість перенесення суми бюджетного відшкодування у зменшення податкових зобов`язань із ПДВ наступних звітних періодів до рахунку в Системі електронного адміністрування ПДВ для уможливлення такого використання відповідно до вказаних рішень.

У листі від 24 жовтня 2019 року №6925/6199-00-04-02-02-15 відповідач повідомив, що сума бюджетного відшкодування, яка обліковується в інтегрованій картці платника податків повинна трактуватись як переплата, а тому остання не може бути повернутою на рахунок позивача в Системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

До Головного управління ДПС у Київській області 19 березня 2020 року Товариством подано уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок, довідку про суму від`ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (Д2), розрахунок суми бюджетного відшкодування (Д3) та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування та/або суми коштів на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість та/або врахування реєстраційної суми платника податку, що реорганізується, в обрахунку реєстраційної суми правонаступника (Д4), що підтверджується квитанцією №2 від 19 березня 2020 року.

При поданні уточнюючого розрахунку позивач вніс коригування до рядка 21 «Сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду» податкової декларації з ПДВ за лютий 2017 року, а саме показник було збільшено на суму 8 646 902,00 грн.

27 березня 2020 року позивач подав до контролюючого органу уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за лютий 2017 року, у тому числі Довідку про суму від`ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, що підтверджується квитанціями від 27 березня 2020 року.

Шляхом подання уточнюючого розрахунку від 27 березня 2020 року позивач вніс коригування до рядка 21 «Сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду» податкової декларації з ПДВ за лютий 2017 року, а саме показник було повторно збільшено на суму 9 276 936,00 грн.

Шляхом подання уточнюючого розрахунку від 19 березня 2020 року та уточнюючого розрахунку від 27 березня 2020 року позивач вніс коригування до рядка 21 «Сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду» податкової декларації з ПДВ за лютий 2017 року у бік збільшення на загальну суму 17 923 838 грн (8 646 902,00 грн + 9 276 936 грн = 17 923 838 грн), а саме в межах суми раніше заявленого та узгодженого бюджетного відшкодування з ПДВ.

Як зазначив позивач, останній задекларував суму 17 923 838,00 грн саме в рядок 21 декларації з ПДВ за лютий 2017 року, оскільки повторне декларування цієї суми безпосередньо до відшкодування з бюджету призвело б до зменшення суми, в межах якої позивач має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з п. 200.3 статті 200-1 ПК України.

Правове регулювання

За змістом пункту 200.14. «а» статті 200 ПК України (в редакції, чинній у 2011 - 2012 роках) якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки орган державної податкової служби виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної органом державної податкової служби за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку  добровільно  відмовляється  від отримання  такої  суми  заниження  як  бюджетного відшкодування та враховує її  згідно  з  пунктом  200.6  цієї  статті  у  зменшення податкових  зобов`язань  з  цього  податку  в наступних податкових періодах.

Як установили суди попередніх інстанцій, на підставі прийнятих контролюючим органом у 2011 - 2012 роках та податкової декларації з ПДВ за серпень 2013 року, з урахуванням пункту 200.14. «а» статті 200 ПК України, бюджетне відшкодування мало бути враховано у зменшення податкових зобов`язань ПДВ наступних податкових періодів. Податкові повідомлення-рішення не оскаржувались, вказана сума бюджетного відшкодування є узгодженою.

Під час судового засідання представники позивача зазначили, що Товариство не відображало узгоджену суму бюджетного відшкодування у податкових деклараціях наступних звітних (податкових) періодах, і лише у березні 2020 року подало уточнюючі розрахунки за лютий 2017 року (тобто в межах 1095 днів) з метою збільшення реєстраційної суми в СЕА ПДВ і використання сум ПДВ, що належить позивачу.

Відповідно до пункту 50.1. статті 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Відповідач доводить, що у податковій звітності платника податків за лютий 2017 року відсутні помилки, оскільки камеральною перевіркою встановлено, що в декларації з ПДВ за січень 2017 року (рядок 21) відсутні задекларовані суми від`ємного значення в розмірі 17923838 грн, які мають бути перенесені до рядка 16.1 податкової декларації за лютий 2017 року.

Суди попередніх інстанцій взагалі не досліджували і не надавали оцінки правовідносинам, пов`язаним із поданням уточнюючих розрахунків, проведенням у зв`язку з цим камеральної перевірки та відповідно правомірності податкового повідомлення-рішення про зменшення від`ємного значення від 7 травня 2020 року №0085315004.

Суди попередніх інстанцій не визначили у який спосіб платник податків може реалізувати своє право на використання належних йому сум податку на додану вартість, у тому числі використання цих сум в погашення податкових зобов`язань наступних податкових періодів. Суди не дослідили питання щодо обліку суми від`ємного значення ПДВ в розмірі 17 923 838,00 грн з моменту її узгодження, в період запровадження СЕА, а також в період з червня 2015 року по березень 2020 року, до матеріалів справи не долучено облікову картку платника податку за весь період існування (обліку) цієї суми, що не дає можливості установити чи було враховано таку суму (частину суми) у зменшення податкових зобов`язань з податку на додану вартість в наступних періодах та відповідно підтвердити право позивача на суму непогашеного від`ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів.

Згідно з пунктом 200-1.1 статті 200-1 ПК України система електронного адміністрування податку на додану вартість забезпечує автоматичний облік в розрізі платників податку:
суми податку, що містяться у виданих та отриманих податкових накладних та розрахунках коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних;
суми податку, сплачені платниками при ввезенні товару на митну територію України;
суми поповнення та залишку коштів на рахунках в системі електронного адміністрування податку на додану вартість;
суми податку, на яку платники мають право зареєструвати податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних;
інші показники, які згідно з вимогами пункту 34 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" цього Кодексу враховуються під час обрахунку суми податку, обчисленої за формулою, визначеною пунктом 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу.
Порядок електронного адміністрування податку на додану вартість встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом пункту 200-1.3 статті 200-1 ПК України платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму податку (УНакл), обчислену за такою формулою: УНакл = УНаклОтр + УМитн + УПопРах - УНаклВид - УВідшкод - УПеревищ, де:
УНаклОтр - загальна сума податку за отриманими платником податковими накладними, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних, податковими накладними, складеними платником податку відповідно до пункту 208.2 статті 208 цього Кодексу та зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних, та розрахунками коригування до таких податкових накладних, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних;
УМитн - загальна сума податку, сплаченого платником при ввезенні товарів на митну територію України;
УПопРах - загальна сума поповнення з поточного рахунку платника рахунка в системі електронного адміністрування податку, в тому числі рахунка в системі електронного адміністрування податку платника - сільськогосподарського підприємства, що обрало спеціальний режим оподаткування відповідно до статті 209 цього Кодексу, відкритого для перерахування коштів на його спеціальний рахунок, відкритий в установах банків та/або в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів;
УНаклВид - загальна сума податку за виданими платником податковими накладними, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та розрахунками коригування до таких податкових накладних, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних;
УВідшкод - загальна сума податку, заявлена платником до бюджетного відшкодування з урахуванням сум коригувань, проведених за результатами перевірок;
УПеревищ - загальна сума перевищення податкових зобов`язань, зазначених платником у поданих податкових деклараціях з урахуванням поданих уточнюючих розрахунків до них, над сумою податку, що міститься в складених таким платником податкових накладних та розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Показники формули, визначеної цим пунктом, обраховуються з 1 липня 2015 року. Під час обрахунку показників УНаклОтр та УНаклВид також використовуються розрахунки коригування, складені починаючи з 1 липня 2015 року та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, до податкових накладних, складених до 1 липня 2015 року, що підлягали наданню покупцям - платникам податку. Для обрахунку показників УНаклОтр, УНаклВид та УМитн використовуються документи (податкові накладні, розрахунки коригування, митні декларації, аркуші коригування та додаткові декларації), складені починаючи з 1 липня 2015 року.
Під час обрахунку суми УНакл також використовуються показники, визначені пунктом 34 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" цього Кодексу.

Пунктом 200-1.5. статті 200-1. ПК України з рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника перераховуються кошти до державного бюджету в сумі податкових зобов`язань з податку на додану вартість, що підлягає сплаті за наслідками звітного податкового періоду, та на поточний рахунок платника податку за його заявою, яка подається до контролюючого органу у складі податкової звітності з податку на додану вартість, у розмірі суми коштів, що перевищує суму задекларованих до сплати до бюджету податкових зобов`язань та суми податкового боргу з податку. При цьому перерахування коштів на поточний рахунок платника може здійснюватися у разі відсутності перевищення суми податку, зазначеної у складених податкових накладних, складених у звітному періоді та зареєстрованих у Єдиному реєстрі податкових накладних, над сумою податкових зобов`язань з податку за операціями з постачання товарів/послуг, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість у цьому звітному періоді.

Отже, з 1 січня 2015 року запроваджено правила функціонування системи електронного адміністрування податку на додану вартість Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71- VIII.
У зв`язку з зазначеним Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо удосконалення адміністрування податку на додану вартість» від 16 липня 2015 року №643-VIII підрозділ 2 Перехідних положень Податкового кодексу було доповнено пунктом 34.
За змістом підпункту 4 пункту 34 підрозділу 2 розділу XX ПК України визначальним фактором для автоматичного збільшення реєстраційної суми у системі електронного адміністрування податку на суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, є зазначення такої суми саме в податковій звітності з податку на додану вартість платника податку за червень 2015 року.

Сформовані показники у податковій декларації за червень 2015 року, яка прийнята контролюючим органом, зокрема величина від`ємного значення, мають бути враховані контролюючим органом при автоматичному збільшенні суми, на яку має право платник податків реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних. 

Декларація Товариства з податку на додану вартість за червень 2015 року не була предметом судового дослідження.

Як зазначають сторони, сума бюджетного відшкодування в розмірі 17923838 грн рахувалась в обліковій картці платника податків як переплата, проте суди попередніх інстанцій не установили як саме ця сума має рахуватися в системі обліку, чи можливо її відобразити в СЕА ПДВ, враховуючи, що кошти до державного бюджету в сумі податкових зобов`язань з податку на додану вартість, що підлягає сплаті за наслідками звітного податкового періоду, перераховуються з рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника відповідно до пункту 200-1.5. статті 200-1. ПК України.

Проаналізувавши наведені норми матеріального права, суд касаційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для нового розгляду у цій справі.

Верховний Суд зауважує, що суд повинен надати належну правову оцінку доводам позивача та відповідача, якими вони мотивують свою правову позицію у справі, оцінити представлені учасниками провадження докази у сукупності та взаємозв`язку за правилами статті 90 КАС України та надати належне обґрунтування щодо причин відхилення певних доказів, надання переваги тим чи іншим доводам або доказам.

Вимоги частини четвертої статті 9 КАС України зобов`язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з`ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках до витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.

З урахуванням викладеного, керуючись нормами права, що підлягають застосуванню у даній справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки судами попередніх інстанцій під час розгляду справи порушено норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Суд наголошує, що виконання завдань адміністративного судочинства залежить від встановлення адміністративним судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального та процесуального права.  Відомості про обставини справи, на підставі яких суд приймає відповідне рішення по суті, повинні бути достовірними, достатніми, належними та допустимими.

Правилами статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Згідно з частиною другою статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Маревен Фуд Європа» задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 5 жовтня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2021 року у справі № 640/7644/20 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                           Р. Ф. Ханова 

Судді:                                                                                                     І. А.  Гончарова

                                                                                                              І. Я. Олендер