КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
19 травня 2021 року
 
справа № 759/96/18
                                         
провадження № 22-ц/824/4981/2021   
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
            судді-доповідача: Музичко С.Г.,
            суддів: Болотова Є.В., Олійника В.І.,
при секретарі: Русинчук І.І.,
 
учасники справи:
позивач за зустрічним позовом  - ОСОБА_1 
відповідач за зустрічним позовом -  ОСОБА_2 
третя особа -  Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації
 
            розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3   на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 січня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Журибеди О.М., у справі за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини,
В С Т А Н О В И В :
 
ОСОБА_1 у вересні 2018 року звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, в якому просить визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою місця проживання батька: АДРЕСА_1 . 
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15 січня 2021 року зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено.
Визначено місце проживання дитини - ОСОБА_4 разом з батьком - ОСОБА_1 за адресою місця проживання батька за адресою: АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись із рішенням суду представник ОСОБА_2 подав  апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати,  зустрічний позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що рішення суду є необґрунтованим, невмотивованим, та таким, що не відповідає обставинам справи. Вказує, що сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, ніколи не проживали  та дитина була народжена поза шлюбом. Зазначає, що син ОСОБА_5 з моменту народження і до цього часу проживає з матір`ю, з батьком ніколи не проживав та бачився з ним лише декілька разів. 
Зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято лише на підставі акту обстеження житлових умов ОСОБА_1 та довідки про відсутність заборгованості по сплаті аліментів. Крім того, рішення постановлено за відсутності висновку органу опіки та піклування та без з`ясування думки дитини щодо зміни місця проживання.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить  рішення суду залишити без змін. Посилається на те, що має достатній рівень матеріального забезпечення для утримання неповнолітнього сина. Зазначає про відсутність доказів на підтвердження  розміру доходу відповідача. Посилається також на те, що син ОСОБА_4 перебуває на території Великої Британії без достатніх правових підстав.
В судовому засіданні представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних  вимог.
Проте, погодитись із таким висновком суду не можна.
Як вбачається із матеріалів справи сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували.
Позивач та відповідач мають спільну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Державна реєстрація народження ОСОБА_4 проведена відповідно до ст. 126 СК України, тобто за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований разом із ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .
Звертаючись до суду із зустрічним позовом ОСОБА_1 вимоги обґрунтовував тим, що він перебував у відносинах з ОСОБА_2 та у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_4 . Від народження сина і до січня 2018 року ОСОБА_4 проживав зі своєю матір`ю у м. Запоріжжя, а з літа 2014 року по літо 2016 року проживав з матір`ю у м. Києві, де син ходив у дитячий садок та школу. Позивач зазначив, що між сторонами наявний спір про місце проживання дитини. Позивач переконаний, що дитина повинна проживати разом з батьком за його місцем проживання, та що він має всі необхідні для цього умови. У зв`язку з вищезазначеним позивач просить визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 з ОСОБА_1 за адресою його проживання.
Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно із пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207 у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.
Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.
Відповідно до статті 162 СК України, якщо один із батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення і повернути її тому, з ким вона проживала.
Так, відповідно до заяви (а.с.117) ОСОБА_1 дає згоду на тимчасовий виїзд за межі України до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, в період з 25 січня 2018 року по 01 липня 2018 року, малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у супроводі матері дитини - ОСОБА_2 .
Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 посилається на те, що ОСОБА_2 вивезла їхнього неповнолітнього сина ОСОБА_6 , 2009 р.н., незаконно, та син перебуває на території Великої Британії без достатніх на те підстав, оскільки строк дії згоди ОСОБА_1 на виїзд за кордон сина сплив та просить суд визначити місце проживання дитини із ним.
Однак, даний спір не є спором між батьками щодо місця проживання малолітньої дитини та щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від них, оскільки вказані питання можуть бути вирішені лише після повернення дитини до держави постійного місця проживання. В даному ж випадку підлягають з`ясуванню законність утримання матір`ю на території Великої Британії дитини. 
  Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року, справа № 361/5779/18.
Вимог щодо повернення сина ОСОБА_6 на територію України за місцем його реєстрації заявлено ОСОБА_1 не було. 
З наданих матеріалів справи суд не має можливості здійснити оцінку середовища проживання дитини із матір`ю, визначити ставлення матері до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з батьків, що є необхідним під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини відповідно до ст. 161 СК України.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини є передчасними.
Таким чином, судом першої інстанції не в повній мірі досліджено усі обставини, неправильно застосовано норми матеріального права, тому колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає  скасуванню з постановленням нового про відмову у задоволенні зустрічного позову.
Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -
 
               П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.
Рішення  Святошинського районного суду м. Києва від 15 січня 2021 року скасувати.
Постановити нове рішення наступного змісту.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей  Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття,  та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
            Суддя-доповідач                                                                    
 
            Судді