ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2352/21 Справа № 211/6550/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Барильської А.П.,
суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,
секретар судового засідання – Голуб О.О.
сторони:
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач:  ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження,  апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 листопада 2020 року, яка постановлена суддею Сарат Н.О. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного тексту ухвали суду матеріали справи не містять,-
ВСТАНОВИВ:
В листопаді 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією родиною, поділ майна, набутого під час спільного проживання однією родиною та просив суд визнати спільною сумісною власністю подружжя будинок зі господарчими спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на 1/2 частину зазначеного будинку із господарчими спорудами.
Разом з позовом позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову.
В обґрунтування заяви вказано, що предметом спору є будинок зі господарчими спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 житловою площею 66.6 кв.м., загальною площею 121.5 кв.м., придбаний на ім`я відповідача ОСОБА_2 на підставі договору купівлі – продажу від 30 березня 2017 року, який посвідчений приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Кульбідою Н.М., тобто домоволодіння придбане сторонами під час спільного проживання. Однак, на даний час позивачу стало відомо, що відповідач намагається зняти з реєстрації із будинку їх малолітню дитину, щоб продати будинок.
Тому просив суд забезпечити позов шляхом накладення арешту та заборони відчуження житлового будинку зі господарчими спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 житловою площею 66.6 кв.м., загальною площею 121.5 кв.м , зареєстрований на ім`я відповідача .
Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 листопада 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.
Забезпечено позов, шляхом накладення арешту та заборони відчуження нерухомого майна, а саме будинку зі господарчими спорудами за адресою: АДРЕСА_2 .
Копію ухвали направлено до негайного виконання до Довгинцівського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції фактичних обставин справи та  порушення судом норм процесуального права.
Відповідач ОСОБА_2 зазначає про те, що спірний будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , був придбаний за її особисті кошти та до укладання шлюбу з позивачем.
На думку апелянта, судом не враховано, що накладаючи арешт на будинок із господарчими спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 суд не з`ясував його орієнтовану вартість та чи порушено право про співмірність, тому що відповідно до позовних вимог позивач просить визнати за ним право власності на 1/2 частину зазначеного домоволодіння. 
Апелянт вважає, що суд першої інстанції не з`ясував факт існування обставин стосовно того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Учасники справи, належним чином, завчасно, повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явились, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах вимог заяви про забезпечення позову та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що в провадженні Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією родиною, поділ майна, набутого під час спільного проживання однією родиною.
Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, позивач, як на підставу забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження житлового будинку зі господарчими спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 житловою площею 66.6 кв.м., посилається на те, що предметом спору є спірний будинок, придбаний на ім`я відповідача ОСОБА_2 на підставі договору купівлі – продажу від 30 березня 2017 року, який посвідчений приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Кульбідою Н.М. під час спільного проживання сторін. Однак, на даний час позивачу стало відомо, що відповідач намагається зняти з реєстрації із будинку їх малолітню дитину, щоб продати будинок.
Постановляючи ухвалу про задоволення заяви позивача, суд першої інстанції виходив з того, що наявний спір щодо нерухомого майна, а також те, що відповідач має реальну можливість відчужити дане нерухоме майно до розгляду справи по суті, що ускладнить поновлення порушених прав позивача у випадку задоволення позову.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для забезпечення позову шляхом заборони відчуження нерухомого майна, будинку зі господарчими спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , проте не може погодитись із визначеним судом першої інстанції способом задоволення заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на нерухоме майно, а саме будинок зі господарчими спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , з огляду на наступне.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до ч.1ст. 151 ЦПК України,у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позву, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Відповідно до ч.5 ст. 153 ЦПК України,залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.
З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.
Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та повинні бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Як роз`яснено в п. 1, п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.
Як вбачається з виділених матеріалів цивільної справи, позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в обґрунтування якої зазначив, що предметом спору є будинок зі господарчими спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 житловою площею 66.6 кв.м., загальною площею 121.5 кв.м., придбаний на ім`я відповідача ОСОБА_2 на підставі договору купівлі – продажу від 30 березня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Кульбідою Н.М., під час спільного проживання. Однак, на даний час позивачу стало відомо, що відповідач намагається зняти з реєстрації із будинку їх малолітню дитину, щоб продати будинок.
При цьому, позивачем ОСОБА_1 не наведено правових підстав для забезпечення позову саме шляхом накладення арешту, не надано додаткових документів та інших доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб.
Натомість, колегія суддів звертає увагу, що арешт є найбільш обтяжливим заходом, який підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби, відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, та полягає у проведенні опису, оголошенні заборони розпоряджатися, а в разі потреби, обмеженні права користування майном.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не врахував вищевикладених обставин, не перевірив наявності правових підстав у позивача заявляти вимоги про забезпечення позову саме шляхом накладення арешту, тому дійшов помилкового висновку про забезпеченя позову, шляхом накладення арешту нерухомого майна, будинку зі господарчими спорудами за адресою: АДРЕСА_2 .
Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що між сторонами дійсно виник спір з приводу вказаного нерухомого майна, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, колегія суддів, враховуючи розумність, співмірність, обґрунтованість і обсяг вимог позивача, з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, вважає що найбільш доцільним буде забезпечення позовних вимог шляхом заборони вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження вищевказаного нерухомого майна.
Заборона відчуження спірного нерухомого майна не обмежить прав відповідача на користування та володіння вказаним нерухомим майном.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду в частині накладення арешту нерухомого майна, будинку зі господарчими спорудами за адресою: АДРЕСА_2 підлягає скасуванню, а ухвала суду в частині забезпечення позову шляхом заборони відчуження нерухомого майна, а саме будинку зі господарчими спорудами за адресою: АДРЕСА_2 підлягає залишенню без змін.
Не можуть бути підставою для відмови в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції не з`ясував факт існування обставин стосовно того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки заява позивача містить обґрунтування, необхідне для часткового задоволення вказаної заяви, а вжиття заходу забезпечення позову у вигляді заборони відчуження спірного майна буде співмірним заходом забезпечення заявленого позову.
Також колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що спірний будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 був придбаний за її особисті кошти та до укладання шлюбу з позивачем не заслуговує на увагу, оскільки це є предметом спору, що підлягає дослідженню судом під час розгляду справи по суті, та не може бути вирішене при розгляді заяви про забезпечення позову. 
Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що забезпечуючи позов, суд першої інстанції не з`ясував орієнтовану вартість спірного будинку та чи порушено право про співмірність, тому що відповідно до позовних вимог позивач просить визнати за ним 1/2 частину зазначеного домоволодіння,  оскільки це не є підставою для відмови у забезпеченні позову, так як позивачем заявлено позов про визнання спірного будинку спільною сумісною власністю подружжя.
Враховуючи, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, колегія суддів, враховуючи розумність, обґрунтованість вимог заявника, з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу відповідача, ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 листопада 2020 року про забезпечення позову скасувати в частині забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, а саме: будинок зі господарчими спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 житловою площею 66.6 кв.м., загальною площею 121.5 кв.м. та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову в цій частині.
В іншій частині ухвали суду залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, ст. 374, ст. ст. 381-384 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 –задовольнити частково.
Ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 листопада 2020 року скасувати в частині забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме будинок зі господарчими спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , житловою площею 66.6 кв.м., загальною площею 121.5 кв.м. та постановити в цій частині нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову в цій частині.
В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 18 травня 2021 року.

Головуючий:

Судді: