КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 761/13771/18	 	
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5404/2021	 	
Головуючий у суді першої інстанції: Волошин В.О.	 	
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.	 	
 
27 квітня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
   Головуючого - Семенюк Т.А
   Суддів - Махлай Л.Д., Кирилюк Г.М.,
   при секретарі - Максюк І.Г.,
розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 листопада 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Київського національного університету ім. Т.Г. Шевченка, третя особа: ОСОБА_2 про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації, -
 
В С ТА Н О В И В:
 
В квітні 2018 рокуОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київського національного університету ім. Т.Г. Шевченка, в якому просив суд визнати інформацію,поширену відповідачем в особі директора Інституту міжнародних відносин ОСОБА_2, яка розміщена в службовій записці складеної на ім`я Проректора Київського національного університету ім. Тараса Шевченка ОСОБА_3 про те що:
- «…технік першої категорії (за сумісництвом слюсар 6 розряду - 0,5 ставки та слюсар по ремонту 6 розряду - 0,5 ставки) Інституту міжнародних відносин ОСОБА_1 та черговий слюсар 6 розряду (за сумісництвом токар 6 розряду - 0,5 ставки) ОСОБА_5 самовільно зайняли приміщення цокольного блоку поверху блоку А-3 теплопункту навчального корпусу Інституту. Дане приміщення було огороджено металевою сіткою, яку вони облаштували легкозаймистими матеріалами (ДВП та паперовий картон)...» та про те, що:
- «...18 серпня 2014 року інформацію стосовно результатів перевірки пожежно-технічного обстеження були донесені до відома техніка першої категорії сантехнічної служби ІМВ ОСОБА_1 . ОСОБА_1 відмовився виконувати роботи по усунення порушень вказаних в акті...» 
- «… ОСОБА_1 22 серпня 2014 року був відсутній на робочому місці з 14.00 год. до 16.30 год...» та «... Цим ОСОБА_1 порушив правил внутрішнього трудового розпорядку...» такою, що не відповідає дійсності та порочить честь і гідність відповідача, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що з 1996 року він працював у відповідача на посаді техніка І категорії та на посаді чергового слюсаря 6 розрядку сантехнічної служби Інституту міжнародних відносин Київського національного університету ім. Т.Г. Шевченка.
Під час виконання позивачем трудових обов`язків, директором Інституту міжнародних відносин Київського національного університету ім. Т.Г. Шевченка, було складено і направлено на ім`я Проректора Київського національного університету ім. Т.Г. Шевченка дві доповідні записки, в яких була розміщена вищезазначена інформація про вчинення ним протиправних дій, які полягають, як вважає відповідач, у порушенні позивачем трудової дисципліни, злісного невиконання покладених обов`язків.
Вважає, що  зазначені доповідні записки стосуються не його, а іншої особи на прізвище « ОСОБА_1 », але саме його, як вважає позивач, звинувачено у вчиненні дій щодо самовільного захоплення приміщення, облаштування цього приміщення легкозаймистими матеріалами та у відмові виконувати роботи по усуненню порушень.
Крім того, вважає, що інформація щодо його відсутності на робочому місці 22 серпня 2014 року також не відповідає дійсності.
Вважає вказану інформацію недостовірною, такою що порушує немайнові права позивача, порушує його честь, гідність та ділову репутацію, оскільки створює враження його причетності до протиправної діяльності. 
На його думку, вказані дії відповідача призвели до порушення передбачених ст. ст. 297, 299 ЦК України особистих немайнових прав позивача, які підлягають захисту в судовому порядку.
Просив позов задовольнити.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 18 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 до Київського національного університету ім. Т.Г. Шевченка, третя особа: ОСОБА_2 про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації залишено без задоволення.
Не погоджуючись з рішенням суду,   ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, вважаючи,  що судом порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги, зазначив, що інформація, розповсюджена в доповідних записках, стосується не його, а  працівника з прізвищем ОСОБА_1 , який займав посаду техніка 1 категорії сантехнічної служби Інституту міжнародних відносин та саме цій людині винесені догани 16 вересня 2014 року відповідно до наказу № 735-32 та 18 вересня 2014 року на підставі наказу N2 744-32.
Вважає, що інформація, розповсюджена в оскаржуваних доповідних записках є недостовірною, так як стосується  ОСОБА_1 техніка 1 кат. сантехнічної служби ІМВ, а не позивача ОСОБА_1  - техніка 1 кат. сантехнічної служби корпусу ІМВ, проте, саме позивач постраждав від цієї інформації, так як саме до нього були застосовані заходи притягнення до відповідальності, у вигляді звільнення, з огляду на що позовні вимоги щодо визнання цієї інформації недостовірною, саме по відношенню до ОСОБА_1 , вважає обґрунтованими.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 - слюсар по ремонту теплопунктів 6 розряду сантехнічної служби Інституту міжнародних відносин з 11 липня 2005 року працював  на умовах сумісництва  на посаді чергового слюсаря 6 розряду (0,5 ст.) сантехнічної служби Інституту міжнародних відносин.
За наказом за № 08-478-04 від 17 квітня 2006 року з 17 квітня 2006 року позивача було переведено на посаду техніка 1 категорії сантехнічної служби Інституту міжнародних відносин.
Як вбачається з матеріалів справи, директором ІМВ ОСОБА_2 на ім`я проректора КНУ ім. Т.Г. Шевченко ОСОБА_3 направлено доповідні записки щодо перевірки навчального корпусу Інституту міжнародних відносин на предмет пожежно-технічного обстеження 14 серпня 2014 року та щодо відсутності  ОСОБА_1 22 серпня 2014 року на робочому місці (а.с. 8а,9).
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , звертаючись з даним позовом до суду, просив визнати недостовірною інформацію, поширену відносно ньогодиректором Інституту міжнародних відносин, яка була викладена в зазначених доповідних записках на ім`я Проректора ОСОБА_3 , а саме:
- «…технік першої категорії (за сумісництвом слюсар 6 розряду - 0,5 ставки та слюсар по ремонту 6 розряду - 0,5 ставки) Інституту міжнародних відносин  ОСОБА_1 та черговий слюсар 6 розряду (за сумісництвом токар 6 розряду - 0,5 ставки)    ОСОБА_5 самовільно зайняли приміщення цокольного блоку поверху блоку А-3 теплопунтку навчального корпусу Інституту. Дане приміщення було огороджено металевою сіткою, яку вони облаштували легкозаймистими матеріалами (ДВП та паперовий картон)...»;
- «...18 серпня 2014 року інформацію стосовно результатів перевірки пожежно-технічного обстеження були донесені до відома техніка першої категорії сантехнічної служби ІМВ ОСОБА_1.  ОСОБА_1 відмовився виконувати роботи по усунення порушень вказаних в акті...»;
- «…  ОСОБА_1 22 серпня 2014 року був відсутній на робочому місці з 14.00 год. до 16.30 год...» та «... Цим  ОСОБА_1 порушив правил внутрішнього трудового розпорядку...».
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 .
Відповідно до ст.. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його честі та гідності. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Згідно зі ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.
Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює.
Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила.
Судом встановлено, що   ОСОБА_1 , вказуючи, що оспорювана інформація стосується іншої особи на прізвище « ОСОБА_1 », зазначає, що були порушені саме його права, оскільки на підставі зазначених документів його в подальшому було звільнено з роботи.
Тобто, позивач ставить питання про спростування інформації, викладеної в доповідних записках директора Інституту Міжнародних Відносин  ОСОБА_2 на ім`я проректора КНУ ім. Т.Г. Шевченко ОСОБА_3 , яка стосується його трудової діяльності, та використання якої слугувало прийняттю наказу про його звільнення.
Колегія суддів вважає, що в даному випадку позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки спір фактично стосується трудових правовідносин, які склалися між позивачем та відповідачем, а оспорювання підстав звільнення, звільнення, доган тощо, здійснюється шляхом подачі відповідного позову на підставі норм КЗпП України.
Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції залишив поза увагою його доводи, що інформація, розповсюджена в доповідних записках, стосується не його, а  працівника з прізвищем  ОСОБА_1 , який займав посаду техніка 1 категорії сантехнічної служби Інституту міжнародних відносин та саме цій людині винесені догани 16 вересня 2014 року відповідно до наказу № 735-32 та 18 вересня 2014 року на підставі наказу N2 744-32, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , зазначаючи, що оскаржувана інформація стосується іншої особи - « ОСОБА_1 », одночасно вказує, що зазначена інформація відноситься саме до нього, ототожнюючи себе з  ОСОБА_1 . 
Також, як встановлено судом, ОСОБА_1 у грудні 2014 року звертався до суду з позовом до Київського національного університету ім. Т.Г. Шевченка (справа № 761/36608/14-ц), оспорюючи, в тому числі,  зазначені вище накази № 735-32 та N2 744-32.
Крім того, як пояснив в суді апеляційної інстанції представник відповідача, іншого працівника на прізвище « ОСОБА_1 » не було і немає.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що інформація у доповідних записках ОСОБА_2 йшлася саме про ОСОБА_1 - позивача у справі.
Колегія суддів не може погодитись і з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції, визнаючи вимоги позову необґрунтованими, не взяв до уваги, що саме позивач постраждав від цієї інформації, так як саме до нього були застосовані заходи притягнення до відповідальності, у вигляді звільнення, оскільки судом першої інстанції встановлено, що позивач звертався з позовом до  Київського національного університету ім. Т.Г. Шевченка, третя особа: Первинна профспілкова організація Київського національного університету імені Тараса Шевченка про визнання незаконними та скасування наказів про оголошення доган, визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, визнання недійсними записів в трудовій книжці, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення середнього заробітку за час затримки виплати компенсації за невикористану відпустку та стягнення моральної шкоди (справа № 761/36608/14-ц),  рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24 січня 2017 року, яке набрало законної сили, відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.
Крім того, суд першої інстанції врахував, що обставини, викладені в доповідних записках ОСОБА_2 , досліджувалися судом при розгляді  зазначеної цивільної справи.
Колегія суддів не може прийняти до уваги доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції без належних доказів задовольнив заяву відповідача про застосування наслідків пропуску позивачем строків позовної давності, оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 по суті, а не у зв`язку із пропуском ним строку позовної давності.
Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що судом були допущенні порушення матеріального чи процесуального права, які призвели, або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм чинного законодавства, висновки суду відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, - 
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 листопада 2020 року - залишити без змін. 
Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Повний текст постанови виготовлений 28 квітня 2021 року.

Головуючий 

Судді