Справа № 352/2474/20 
Провадження № 22-ц/4808/588/21 
Головуючий у 1 інстанції Гриньків Д. В. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
               судді-доповідача        Бойчука І.В.,
               суддів                        Фединяка В.Д., Девляшевського В.А.,
               секретаря                Петріва Д.Б.,
з участю        представника ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду від 08 лютого 2021 року під головуванням судді Гриньків Д.В. у м. Івано-Франківську, 
в с т а н о в и в :
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 12.08.2020 приблизно о 18 год. 35 хв. ОСОБА_2 керуючи автомобілем Volkswagen Transporter, номерний знак НОМЕР_1 , через порушення ПДР України, створивши аварійну ситуацію для інших учасників дорожнього руху без дотримання меж безпечної дистанції, вчинив ДТП. 
Під час виїзду заднім ходом із паркувального місця транспортного засобу на проїжджу частину дороги по вул. Коновальця у м. Івано-Франківськ автомобіль під керуванням відповідача здійснив зіткнення з автомобілем Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .
Зазначає, що автомобіль Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_2 належить йому на праві розпорядження.
В результаті ДТП його автомобіль зазнав механічних ушкоджень, тому він провів ремонтні роботи та заміну складових частин на загальну суму 39 754, 00 грн. 
Вина відповідача визнана ним самим та встановлена повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 12.08.2020. 
Посилаючись на зазначені обставини, обов`язок відповідача відшкодувати йому як потерпілому від його незаконних дій матеріальну шкоду та з врахуванням виплати йому страхового відшкодування страховою компанією АТ «СГ «ТАС» в розмірі 6 651 грн, просив стягнути з відповідача завдану йому матеріальну шкоду в розмірі 33 103 грн, а також 20 000 грн моральної шкоди, яка була завдана йому внаслідок пережитої ДТП, відсутності можливості використовувати автомобіль та душевних страждань, переживань і стресу через усвідомлення факту здешевлення його транспортного засобу.
Рішенням Тисменицького районного суду від 08 лютого 2021 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
У апеляційній скарзі ОСОБА_1  посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.
Вказує, що в результаті ДТП, котре сталося з вини відповідача, його автомобіль зазнав значних механічних ушкоджень, а тому він змушений був проводити його ремонті роботи (фарбування правих задніх дверей, фарбування заднього правого крила, ремонт та фарбування диска колеса, шиномонтаж та балансування) та замінити складові частини (задня права боковина, накладка на бампер) на загальну суму 39 754 грн.
Факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання виступають потерпілий і особа, яка завдала шкоди.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
У цьому випадку вина відповідача ОСОБА_2 визнана ним та встановлена Повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 12.08.2020. При таких обставинах, відповідач по справі зобов`язаний відшкодувати йому як потерпілому від його незаконних дій матеріальну шкоду у вигляді витрат на придбання запчастин та відновлювальний ремонт автомобіля Volkswagen Passat (д.н.з. НОМЕР_2 ).
Оскільки відповідальність відповідача згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 05.09.2019 серії АО № 6093918 (чинного на час ДТП) застраховано у AT «СГ «ТАС», він звернувся за відшкодуванням завданої шкоди до страховика. Згідно заяви про страхове відшкодування від 17.09.2020 № 61/09-11993 страховою компанією проведено страхове відшкодування у розмірі 6 651 грн у порядку ст. 35 та пп. а) ст. 26-141.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». В той же час вказана сума є значно меншою ніж сума завданих йому збитків.
Вказує, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. 
Відповідно до практики Верховного Суду відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Отже, з урахуванням отриманого ним страхового відшкодування від страховика в сумі 6 651 грн, відповідач зобов`язаний відшкодувати йому 33 103 грн.
Крім зазначеної матеріальної шкоди йому було завдано і моральної шкоди, яка полягає в тому, що внаслідок пережитої ДТП він зазнав душевних страждань у зв`язку з відсутньою можливістю використовувати автомобіль у робочих питаннях і у потребах сім`ї на час ремонту такого. Його звичний спосіб життя був суттєво порушений на весь час відсутності автомобіля, а характер його роботи вимагає мобільності та оперативності, пов`язаний з частими поїздками автомобілем. Також завдяки використанню автомобіля він вирішував багато побутових питань.
На час ремонту змушений був витрачати значно більше часу на вирішення робочих та особистих питань, порівняно з тим часом, коли у нього була машина. До того ж, додалися клопоти щодо оформлення результатів ДТП і ремонту, яких не було б у разі не заподіяння шкоди відповідачем. До того ж, усвідомлення самого факту, що його автомобіль внаслідок аварії, навіть попри проведений відновлювальний ремонт, суттєво втратив у вартості через пошкодження, спричиняло йому душевні страждання, постійні переживання та стрес.
Зазначає, що осягнути в повній мірі рівень його моральних страждань, пережитих внаслідок ДТП, а тим більше оцінити в грошовому виразі надзвичайно важко, однак, враховуючи всі перелічені вище фактори, таку заподіяну шкоду він оцінює у розмірі 20 000 грн, який вважає справедливим та розумним.
Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким стягнути з відповідача на його користь завдану матеріальну та моральну шкоду.
ОСОБА_2 правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1  апеляційну скаргу підтримав з мотивів, наведених у ній.
ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Подав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення.
Враховуючи вищенаведене та необхідність дотримання судом строків розгляду, колегія суддів відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод у розгляді справи в зв`язку з його неявкою не вбачає.
Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.
Судом встановлено, що 12.08.2020 о 18 год. 35 хв. по вул. Коновальця в м. Івано-Франківську ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Volkswagen Transporter номерний знак НОМЕР_1 під час виїзду із місця стоянки на проїжджу частину, вчинив дорожньо-транспортну пригоду, а саме здійснив зіткнення з автомобілем Volkswagen Passat номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 (а.с. 6-7).
Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу ОСОБА_2 застрахована в АТ «СГ «ТАС», номер полісу АО/6093915, який дійсний з 05.03.2019 до 04.09.2020.
Позивач 17.09.2020 звернувся до АТ «СГ «ТАС» із заявою про страхове відшкодування. У заяві погодився з тим, що розмір страхового відшкодування складає 6 651 грн при ліміті страхового відшкодування за договором у розмірі 50 000 грн і зазначив, що не наполягає на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна та не вказав про понесення інших витрат (а.с. 8). Також позивач погодився з тим, що до вартості запчастин, які підлягають заміні можливе застосування коефіцієнту фізичного зносу. 
Згідно довідки АТ «СГ «ТАС» про страхові випадки та здійснені страхові виплати по договору АО № 6093915 (страхувальник ОСОБА_2 ) від 20.11.2020 страхове відшкодування у розмірі 6 651 грн за шкоду майну виплачено 18.09.2020 (а.с. 11).
Із довіреності від 26.06.2020, посвідченої приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Чичулою А.І., вбачається, що ОСОБА_4 , який є власником автомобіля Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_2 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 06.02.2019 ТСЦ 6349, уповноважує ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , які діють самостійно, укладати правочини щодо користування та розпорядження вказаним автомобілем (а.с. 12).
Відмовляючи узадоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено, а позивачем не доведено, що розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика та, що у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди. Одночасно, позивач погодився та не оскаржував в судовому порядку розмір страхового відшкодування в сумі 6 651 грн. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які визначають розмір матеріального збитку при настанні страхового випадку, а саме на суму, яку він просить стягнути в розмірі 33 103,00 грн, а також доказів на підтвердження того, що йому було завдано моральної шкоди і в чому вона полягає та з яких міркувань він виходив визначаючи розмір моральної шкоди.
Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції правильними, враховуючи наступне.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
За змістом ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
Відповідно до ч. 1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Згідно ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону № 1961-IV).
Згідно зі ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом ст. ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми, зазначеної у страховому полісі. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.
Відповідно до ст. 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Згідно ст. 36.2. Закону № 1961-IV, страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених в ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше, як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування: зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими-прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодження майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до висновків, викладених у п. 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс 18, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Також Велика Палата Верховного Суду у п. 73 цієї постанови вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). 
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
На обґрунтування позивних вимог та розміру завданої шкоди позивач надав рахунок ТОВ «Альянс-ІФ» від 13.08.2020 № СЧ39143, згідно якого вартість нових запасних частин становить 17 638,00 грн з ПДВ та вартість робіт становить 22 116,00 грн з ПДВ, а також акт виконаних робіт ТОВ «Альянс-ІФ» від 22.10.2020 № СЧ39143 на суму 39 754, 00 грн (а.с. 9-10). При цьому, розмір шкоди, яку необхідно стягнути з відповідача, позивач визначив саме як різницю між сумою, вказаною у поданих ним рахунку та акті виконаних робіт, та розміром виплаченого за його заявою страхового відшкодування.
Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 753/21177/16-ц (провадження № 61-28918св18) дійшов висновку, що визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами). 
Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Суд першої інстанції встановив, що оцінка чи експертиза пошкодженого майна не проводилася, позивач не заявляв клопотань про проведення судової автотоварознавчої експертизи, не надав суду розрахунку коефіцієнту фізичного зносу деталей, що позбавило можливості встановити різницю, яка може бути стягнена з винної особи, між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням.
Враховуючи викладене не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що відповідач у зв`язку з недостатністю страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої ним шкоди зобов`язаний відшкодувати йому 33 103 грн як різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.
Відповідно до рахунку ТОВ «Альянс-ІФ» № СЧ39143 від 13.08.2020 вартість лише робіт становить 22 116,00 грн з ПДВ. При цьому позивач не надав будь-яких доказів вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, що б підтвердило його право на пред`явлення вимоги до страхувальника. Натомість позивач 17.09.2020 звернувся із заявою до страховика про виплату страхового відшкодування саме в сумі 6 651,00 грн. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно із п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної немайнової шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.
Відповідно до п. 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнового) шкоди суд визначає залежно від характеру та об`єму страждань (фізичних, душевних, психічних), котрі поніс позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливості відновлення) і з врахуванням інших обставин. При цьому суд повинен виходити з принципу розумності, справедливості та виваженості.
Позивачем не надано докази про заподіяння позивачу моральної шкоди відповідачем, обґрунтування такої шкоди та ступінь моральних страждань, які поніс позивач. Визначення позивачем моральної шкоди у розмірі 20 000 грн не стверджено відповідними доказами. 
Доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу, а рішення суду про відмову у стягненні моральної шкоди є обґрунтованим і з ним погоджується колегія суддів апеляційного суду.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний суд дійшов переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. 
Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В цій справі судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на апелянта.
Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Тисменицького районного суду від 08 лютого 2021 року залишити без зміни.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 12 травня 2021 року.

Суддя-доповідач:                                                        І.В. Бойчук
Судді:                                                                        В.Д. Фединяк
       В.А. Девляшевський