КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

апеляційне провадження №22-ц/824/3690/2021                     
справа №758/2388/19
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2021 року                                                                                                м.Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.
 
розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного Банку "ПРИВАТБАНК" на заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року, ухвалене під головуванням судді Васильченка О.В. 
у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного Банку "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
 
встановив:
 
В лютому 2019 року AT КБ "ПРИВАТБАНК" звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 16692,08 грн. заборгованості за кредитним договором.
 
Вимоги обґрунтовує тим, що 04 грудня 2009 року між сторонами виникли кредитні правовідносини шляхом заповнення позичальником заяви, відповідно до якої остання приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та погодилась, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг.
 
Згідно із доводами позовної заяви позичальник отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2400 грн., при цьому кредитний ліміт може змінюватися за ініціативою банку.
 
У зв`язку із неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань станом на 22 січня 2019 року заборгованість становить 16692,08 грн. що складається із:
-            5021,24 грн. тіло кредиту;
-            4018,78 грн. нараховані відсотки за користування кредитом;
-            6381,01 грн. пеня
-            500 грн. штраф (фіксована частина);
-            771,05 штраф (процентна складова).
 
Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено стягнути з ОСОБА_1 5021,24 грн. заборгованості за тілом кредиту та 1921 грн. у рахунок відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.
 
Не погодившись з ухваленим рішенням, AT ''ПРИВАТБАНК" подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення в частині вирішення вимог, у задоволенні яких відмовлено, скасувати, позовні вимоги в цій частині задовольнити.
 
Посилається на те, що між сторонами укладено договір, позичальник погодився на його умови, зокрема з тим, що, підписавши заяву, позичальник погоджується і з іншими умовами, які розміщені на сайті банку та у сукупності становлять весь договір, та правом банку змінювати кредитний ліміт.
 
Зазначає, що суд не звернув уваги на довідку про умови кредитування.
 
Вказує, що, відмовивши у стягненні відсотків, суд поставив під загрозу банківську систему.
 
        Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.            
 
            Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
 
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм, матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що банк не довів наявність між сторонами домовленості про сплату процентів за користування кредитними коштами та неустойки. Натомість суд уважав доведеним фактичне отримання та використання коштів, відтак дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту.
 
Згідно частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
 
Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.
 
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).
 
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
 
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Тобто, метою договору є забезпечення фіксування тих умов, на які сторони погоджуються для врегулювання своїх взаємних прав і обов`язків щодо обраного ними кола відносин.
 
Умови договору та спосіб його вчинення можуть бути визначені сторонами з урахуванням вимог законодавства та із дозволеним відступом від нього, або на таких саме принципах запропоновані однією із сторін.
 
Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
 
   Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту частини 1 статті 638 та статті 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.
 
Правовідносини між сторонами можуть виникати унаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої (стаття 634 ЦК України). Про ознайомлення із запропонованими умовами сторона, яка приєднується, має засвідчити своїм підписом, чи іншим способом про ознайомлення та погодження (стаття 207 ЦК України).
 
 Платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором
 
   Кредитна банківська платіжна картка надає змогу здійснювати операції за дебетом картрахунку в межах установленого банком-емітентом ліміту кредиту.
 
 Кредитна схема передбачає здійснення розрахунків за виконані клієнтом операції з використанням платіжної картки за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит (у межах кредитної лінії).
 
Підставою позову є невиконання кредитних зобов`язань, що пов`язані із видачею кредитних коштів.
 
Статтею 1054 ЦК України установлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
 
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
 
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
 
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у цій справі АТ КБ "ПриватБанк").
 
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, такі повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома. Саме банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна уважати, що в такому випадку споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
 
Оформлення договірних відносин, у разі виникнення спору, повинно забезпечувати рівні можливості для сторін доводити факт укладення договору на тих чи інших умовах, а суд дослідити та оцінити такі умови. Обравши спосіб, відповідно до якого клієнт AT "ПРИВАТБАНК" лише вказує, що він ознайомився з умовами, які викладені окремо на веб-сайті банку в мережі Інтернет та вони можуть змінюватися, проте клієнт зобов`язаний стежити за такими змінами, банк, тим самим, добровільно допускає настання ризику доведення своїх вимог та факту належної обізнаності клієнта банку із умовами, на яких відбувається кредитування.
 
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за  договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. 
 
Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
 
Згідно із статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
 
За змістом статті 549 УК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
 
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
 
Згідно із частиною першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.
 
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування коштами та неустойка поділяються на встановлені законом та договірні.
 
З матеріалів справи убачається, що 04 грудня 2009 року у формулярі заява заповнена інформація про персональні та контактні дані ОСОБА_2 та заповнена інформація у розділі "Банківські послуги", відповідно до якого надано кредитку "Універсальна" "55 днів пільгового періоду", встановлено кредитний ліміт 500 грн. та плату за користування коштами у розмірі 2,5% на місяць на залишок заборгованості.
 
Окрім того, при пред`явленні позову банком надано підписану 04 грудня 2009 року ОСОБА_2 довідку про умови кредитування для картки "Кредитка Універсальна" 55 днів пільгового періоду", що містить інформацію про розмір процентної ставки, строк та розмір щомісячних платежів, умови про штраф та пеню.
 
Отже при зверненні до суду із цим позовом, банк довів наявність між сторонами домовленості щодо суттєвих умов кредитного договору, зокрема, умов про нарахування та сплату процентів і неустойки.
 
Суд першої інстанції зазначену довідку про умови кредитування не дослідив, що призвело до неповноти з`ясування обставин у справі та прийняття в цій частині необґрунтованого висновку про відмову в задоволенні вимог.
 
Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню відсотки за користування кредитом в сумі 4018,78 грн.
 
Щодо вимог про стягнення пені та штрафів суд виходить з наступного.
 
За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
 
Враховуючи вищевикладене та зміст статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.
 
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про стягнення пені в розмірі 6381 грн.
 
Відповідно до частин 1 та 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Натомість рішення суду першої інстанції про розподіл судових витрат не грунтується на правилах пропорційності, у зв`язку із чим в цій частині рішення також підлягає скасуванню.
 
З урахуванням встановлених та досліджених обставин, загальний розмір позовних вимог, що підлягають задоволенню, становить 15421,03 грн., що становить 92,39% від ціни позову 16692,08 грн.
 
При зверненні до суду першої інстанції підлягав сплаті судовий збір у розмірі 1921 грн., який фактично був сплачений.
 
З урахуванням правил про пропорційність, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1774,81 грн. у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору в суд першої інстанції.
 
Оспорюваною в суді апеляційної інстанції була сума 11670,84 грн. За наслідками вирішення апеляційної скарги суд дійшов висновку про стягнення 10399,79 грн., що становить 89,11% від оспорюваної суми.
 
До суду апеляційної інстанції підлягав сплаті та був сплачений судовий збір у розмірі 2881,50 грн. та 89,11% від цієї суми становить 2567,71 грн., які і підлягають відшкодуванню відповідачем.
 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного Банку "ПРИВАТБАНК" задовольнити частково.
 
            Заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року в частині відмови у стягненні відсотків за користування кредитом та пені скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного Банку "ПРИВАТБАНК" 4018,78 грн. відсотків за користування кредитом та 6381,01 грн. пені.
 
Заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року в частині відмови у стягненні штрафів змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
 
Заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року в частині розподілу судових витрат скасувати.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного Банку "ПРИВАТБАНК" 4342,52 грн. у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає,крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови складено 20 травня 2021 року.

Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         А.М. Андрієнко

                                                                                   В.В. Соколова