ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«12» травня 2021 року м. Херсон

Справа № 766/6196/18 
Провадження № 22-ц/819/739/21 

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя – доповідач)	Воронцової Л. П.	
суддів:	Ігнатенко П. Я.,	
  	Полікарпової О. М.	
секретар	Литвиненко В. О.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Єпішина Ю. М. від 05 жовтня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-банк», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, 
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася з вище зазначеним позовом до суду, посилаючись на те, що 03 квітня 2008 року між нею та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-банк» укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № Ф080385П, за умовами якого їй було надано в тимчасове користування грошові кошти на поточні потреби в сумі 550 629,13 грн зі сплатою 22 % річних, з графіком зниження максимального ліміту заборгованості, визначеного п. 1.1.1 Основного зобов`язання та щомісячним порядком повернення кредиту рівними частинами в сумі 2 778,00 грн не пізніше 10 числа кожного місяця, починаючи з 10 травня 2008 року, з кінцевим терміном погашення заборгованості – не пізніше 02 квітня 2028 року.
У зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, викликаним світовою фінансовою кризою, вона не змогла здійснювати платежі, передбачені кредитним договором, останній платіж нею здійснено 16 жовтня 2008 року в розмірі 18,99 грн, які були розподілені на погашення кредиту.
Пунктом 4.4 кредитного договору сторони погодили, що у разі невиконання (неналежного виконання) обов`язків за п. п. 3.3.7, 3.3.8 протягом 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та позивач зобов`язаний протягом робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.
Тобто, 10 листопада 2008 року (настання наступного місяця для сплати кредиту) нею не були виконані обов`язки щодо сплати щомісячних платежів за кредитним договором, тому для неї наступили наслідки, передбачені п. 4.4 договору, а зі спливом 90 днів – 10 лютого 2009 року і не сплати чергового платежу – строк користування кредитом вважається таким, що сплив.
З 11 лютого 2009 року у відповідача виникло право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання за основним зобов`язанням та почався перебіг строку позовної давності.
Вимога від 15 вересня 2009 року за вихідним № 12.4.2-08/96-2868 із зазначенням необхідності сплатити заборгованість за відсотками в сумі 30 314,12 грн в 30-денний строк надана їй відповідачем.
Станом на 08 лютого 2010 року розмір заборгованості за кредитним договором становив 665 826,41 грн і складався з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 550 629,13 грн, заборгованості за відсотками в розмірі 84 826,41 грн; пені за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 1 501,77 грн; пені за несвоєчасне повернення відсотків в розмірі 9 247,30 грн.
Банк, в межах строку позовної давності, звернувся до Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків з позовом про дострокове стягнення з неї кредитної заборгованості, за наслідками розгляду якої, видано виконавчий лист Дніпровського районного суду м. Києва від 20 липня 2012 року № 3604/13465/2012 про стягнення з неї на користь Банку заборгованості за кредитним договором в сумі 665 826,41 грн.
Відповідач звернувся до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області з заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі вище зазначеного виконавчого листа, однак у відкритті виконавчого провадження йому відмовлено у зв`язку з пропуском строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.
В подальшому, відповідач направив їй вимогу про усунення порушень від 13 жовтня 2017 року за вихідним № 1743-5, з якої вбачається про наявність у неї заборгованості за кредитним договором станом на 06 жовтня 2017 року в сумі 1 452 770,61 грн, що складається з: строкової заборгованості за кредитом в сумі 454 090,36 грн; простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 96 538,77 грн; строкової заборгованості за відсотками в розмірі 344 889,79 грн; простроченої заборгованості за відсотками в розмірі 557 251,69 грн.
У зв`язку з невиконанням нею вказаної вимоги, відповідач подав заяву про вчинення виконавчого напису.
31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. вчинено виконавчий напис № 24116 з пропозицією стягнення з неї на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за період з 01 грудня 2014 року по 06 жовтня 2017 року на загальну суму 1 452 770,61 грн.
Відповідач пред`явив вище зазначений виконавчий напис на примусове виконання Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, який 27 лютого 2018 року відкрив виконавче провадження № АСВП: 55843299.
Позивач вважала, що АТ «Укрсоцбанк» пропустило строк позовної давності для звернення за захистом своїх прав та інтересів у 2017 році, оскільки строк виконання основного зобов`язання було змінено невиконанням нею своїх зобов`язань 10 листопада 2008 року, за наслідком чого у відповідача виникло право щодо захисту своїх порушених прав з 16 лютого 2009 року, однак останній звернувся за захистом свого права через вісім років – 31 жовтня 2017 року, тобто зі спливом трирічного строку позовної давності за кредитом (550 629,13 грн).
Також, відповідачем не вірно нараховано заборгованість за відсотками: не за відсотковою ставкою 22 % річних, яка передбачена кредитним договором, а за відсотковою ставкою 35.3732 % річних.
Тобто, у виконавчому написі від 31 жовтня 2017 року розмір заборгованості не є безспірним, враховуючи те, що між нею та банком вже існував в суді спір з даного питання.
Позивач просила суд: застосувати позовну давність щодо стягнення заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної кредитної лінії № Ф080385П від 03 квітня 2008 року; визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. від 31 жовтня 2017 року за реєстровим номером 24116 про стягнення заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № Ф080385П від 03 квітня 2008 року, таким, що не підлягає виконанню.
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 05 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем за реєстровим № 24116 про стягнення заборгованості за договором про надання відновлюваної кредитної лінії № Ф080385П від 03 квітня 2008 року.
В апеляційній скарзі АТ «Альфа-Банк», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просило рішення суду скасувати, постановити нове про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначило, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. дотримані вимоги щодо переліку документів, необхідних для вчинення виконавчої дії та які підтверджують безспірну заборгованість боржника та право вимоги стягувача; посилання позивача на те, що сума заборгованості, вказана у вимогах про усунення порушень від 30 грудня 2013 року та сума заборгованості, зазначена у виконавчому написі нотаріуса від 12 лютого 2014 року відрізняються, не мають правового значення, оскільки під час вчинення виконавчого напису Банк надав нотаріусу заяву, у якій просив вчинити виконавчий напис без урахування пені за кредитним договором, що є його правом.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вважала рішення суду законним і справедливим, просив його залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Заслухавши доповідача, представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису, відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача, з поданих суду доказів вбачається про наявність спору щодо розміру заборгованості позивача.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, 03 квітня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-банк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № Ф080385П, за умовами якого остання отримала грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання /а. с. 7-12/.
Відповідно до п. 1.1.1, надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами, зі сплатою 15 процентів річних та комісій, в розмірі та порядку, визначеному у додатку № 1 до договору, що є його невід`ємною частиною, в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 500 000 грн, відповідно до графіку заборгованості та кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 02 квітня 2021 року (включно), на умовах, визначених договором.
04 листопада 2008 року сторони уклали додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору відновлювальної кредитної лінії, за умовами якої, починаючи з 20 жовтня 2008 року, встановили процентну ставку за користування кредитом на рівні 22 процентів річних /а. с. 12 зворот/.
30 червня 2009 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-банк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 2 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії, за умовами якого сторони внесли зміни до п. п. 1.., 2.1, 245 кредитного договору виклавши в новій редакції /а. с. 80, 89/.
Так, відповідно до п. 1.1.1 додаткової угоди № 2, надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами, зі сплатою 22 процентів річних та комісій, в розмірі та порядку, визначеному у додатку № 1 до договору, що є його невід`ємною частиною, в межах максимального ліміту заборгованості, починаючи з 03 квітня 2008 року в сумі 500 000 грн, а з 30 червня 2009 року – в сумі 567 319 грн, відповідно до графіку заборгованості та кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 02 квітня 2028 року (включно), на умовах, визначених договором.
У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 обов`язків, покладених на неї кредитним договором, 15 вересня 2009 року Банк направив останній лист-вимогу № 12.4.2-08/96-2868, у якому зазначено, що станом на 15 вересня 2009 року заборгованість за кредитним договором становить 30 314 грн 12 коп. і складається з заборгованості за відсотками; з метою уникнення примусового стягнення заборгованості Банк вимагав у позивачки на протязі 30 днів з моменту отримання претензії сплатити вище зазначену суму простроченої заборгованості /а. с. 13/.
У квітні 2010 року Банк звернувся до   Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків з позовом про дострокове стягнення з  ОСОБА_1  кредитної заборгованості, за наслідками розгляду якої, Дніпровським районним судом м. Києва 20 липня 2012 року видано виконавчий лист № 3604/13465/2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості за кредитним договором в сумі 665 826,41 грн, який не виконано, сума не стягнута /а. с. 14-17, 18/.
У послідуючому, сторони неодноразово укладали додаткові угоди до договору про надання відновлювальної кредитної лінії: додаткову угоду № 3 від 18 жовтня 2012 року; договір про внесення змін № 4 до кредитного договору від 19 жовтня 2012 року /а. с. 90-117/.
18 березня 2015 року сторони уклали договір про внесення змін № 5 до договору про надання невідновлювальної кредитної лінії, за умовами якого встановили, що погашення залишку заборгованості позичальника за кредитом в сумі 550 629,13 грн та процентами, що нараховані станом на 18 березня 2015 року в сумі 617 741,53 грн здійснюватиметься згідно з графіком, який є додатком № 1 до цього договору, в наступному порядку: до 10 числа (включно) кожного місяця, починаючи з липня 2015 року та з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 02 квітня 2028 року (включно), на умовах, визначених договором кредиту, з урахуванням положень цього договору (п. 2.1); встановлено процентну ставку за користування кредитом в розмірі 1 процент річних, протягом тримісячного строку з дати підписання цього договору (п. 2.2); після спливу строку, зазначеного у п. 2.2 договору, починаючи з 18 червня 2015 року, процентна ставка за користування кредитом встановлюється у розмірі та за правилами, визначеними у договорі кредиту на дату укладення цього договору (п. 2.3); сплата строкових (поточних) процентів за користування кредитом, що нараховуються з 18 березня 2015 року, здійснюється в загальному порядку, передбаченому договором кредиту (п. 2.4); інші умови Договору кредиту залишаються незмінними і діють в частині, що не суперечить даному договору про внесення змін, при цьому сторони підтверджують за ними свої зобов`язання (п. 3) /а. с. 118-121/.
13 жовтня 2017 року Банк направив ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень № 1743-5, відповідно до якої, станом на 06 жовтня 2017 року загальна сума заборгованості становить 1 452 770,61 грн, та складається з: строкової заборгованості за кредитом в сумі 454 090,36 грн; простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 96 538,77 грн; строкової заборгованості за відсотками в розмірі 344 889,79 грн; простроченої заборгованості за відсотками в розмірі 557 251,69 грн /а. с. 19/.
31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. видано виконавчий напис, за яким нотаріус запропонував стягнути на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість, що виникла по договору про надання відновлювальної кредитної лінії № Ф080385П від 03 квітня 2008 року, боржником за яким є ОСОБА_1 ; стягнення заборгованості проводиться за період з 01 грудня 2014 року по 06 жовтня 2017 року; сума заборгованості складається з простроченої заборгованості в сумі 96 538,77 грн; простроченої заборгованості по нарахованих відсотків в сумі 557 251,69 грн; загальна сума заборгованості становить 1 452 770,61 грн та сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису /а. с. 20/.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.
Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).
Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.
Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).
За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінний від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо він є відмінним, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.
Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти стягненню на кошти боржника. Тому повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.
Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19).
Так, з матеріалів справи вбачається, що 13 жовтня 2017 року Банк направив ОСОБА_1 повідомлення про усунення порушення № 1743-5, а 31 жовтня 2017 року вчинено оспорюваний виконавчий напис, тобто менше ніж через 30 днів з дня відправлення. При цьому, у порушення вимог ст. 12,81 ЦПК України, відповідач не надав суду доказів отримання позивачкою повідомлення Банку, або відмітки поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на адресу позивачки /т. 1 а. с. 125/.
Крім того, уклавши 18 березня 2015 року договір про внесення змін № 5 до договору про надання невідкладної кредитної лінії та погодивши існування на дату його укладення заборгованості в сумі 550 629,12 грн – за кредитом та 617 741,53 грн – за процентами, сторони вказали, що інші умови договору кредиту залишилися незмінними (п. 3).
Згідно п. 4.4 Договору, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п. п. 3.3.7, 3.3.8 договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).
Після укладення вище зазначених змін до договору, боржниця не здійснила жодного платежу, обумовленого договором та графіком погашення з 10 липня 2015 року, тому з огляду на умови кредитного договору, після минування від вказаної дати 90 днів, тобто з 11 вересня 2015 року, строк користування ОСОБА_1 кредитом вважається таким, що сплив і після зазначеної дати нарахування відсотків за користування кредитом є безпідставним.
Разом з тим, з вимоги про усунення порушення, довідки-розрахунку заборгованості , виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що Банк продовжував нараховувати позичальнику відсотки за користування кредитом і після 11 вересня 2015 року та включив вказані суми безпідставно до суми заборгованості за кредитом, яку зазначено у виконавчому написі нотаріуса /т. 1 а. с. 124-166/.
За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, оскільки Банком (стягувачем) порушено процедуру повідомлення боржника про наявність заборгованості та необхідність її погашення, а вказана стягувачем сума заборгованості за кредитним договором не є безспірною.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно з вимогами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги АТ «Альфа-Банк», висновки суду не спростовують, тому підлягають відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 05 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах - Верховного Суду.
Дата складання повного судового рішення 13 травня 2021 року.

Головуючий Л. П. Воронцова 

Судді: П. Я. Ігнатенко 

О. М. Полікарпова