Дата документу 19.05.2021 Справа № 334/8900/18

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 334/8900/18	Головуючий у 1-й інстанції Козлова Н.Ю.	
Пр. № 22-ц/807/189/21	Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2021 року                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)        Гончар М.С. 
суддів                                        Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,
за участі секретаря                         Остащенко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «МетаБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «МетаБанк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 6-10, 33-37) ), в якому просив визнати припиненим договір поруки № 925201100, укладений з АБ «Металург» від 08.08.2008 року, стягнути з відповідача судові витрати.
В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що у квітні 2018 року, ним було отримано повідомлення від ПАТ «МетаБанк» про наявну у ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, тому йому, як поручителю за кредитним договором пропонувалось виконати умови договору поруки, а саме виконати зобов`язання за кредитним договором.
Також, позивач зазначав, що ним дійсно було укладено договір поруки№9252011005003 з АБ «Металург» від 08.08.2008 р, на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним Договором від 08.08.2008 року №625201100508А.
Згідно із умовами кредитного договору було передбачено черговість погашення основного зобов`язання за кредитом, шляхом щомісячної сплати тіла кредиту та нарахованих відсотків, а обов`язок звернення до поручителя виникає у кредитора з моменту першого прострочення сплати боржника.
Заборгованість у ОСОБА_3 виникла станом на 21 липня 2010 року зі сплати відсотків у розмірі 63731,53 грн. За наявності певної простроченості за кредитними зобов`язаннями, банк використав своє право на звернення до суду про стягнення простроченої заборгованості, яка на цей час є погашеною за вказаний період.
Відповідач не звертався до поручителя з обов`язків що випливають з договору поруки. Позивач вважає, що враховуючи визначеність сторонами кредитного договору черговості погашення основного зобов`язання, строк сплати якого боржником вже настав, то шестимісячний строк пред`явлення вимог до поручителя, починає свій відлік з дати виникнення у позивача права вимоги сплати боргу, строк сплати якого настав.
З огляду на те, що основне зобов`язання боржника складається з окремих чергових платежів згідно графіку, шестимісячний строк, на протязі якого відповідач має право пред`явити вимогу про сплату боргу до поручителя, рахується з дати виникнення у нього права вимоги до боржника про сплату ним боргу у вигляді конкретного чергового платежу.
Таким чином, враховуючи, що дата настання порушення зобов`язання позичальницею виник 22.07.2010 року, у відповідача виникло право на звернення до поручителя в строк, що дорівнює шести місяцям. А тому такий строк припиняється 23.01.2011 року.
Зважаючи, що з моменту виникнення такого права, по 13.04.2018 року, пройшло більше семи років, позивач вважав, що відповідачем пропущено строк існування самого зобов`язання поруки в межах якого він міг би звернутися до поручителя з будь якими вимогами.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю першої інстанції Козлову Н.Ю. (а.с. 23).
Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 56) відкрито провадження у цій справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2020 року (а.с. 197-200) у задоволенні позову ОСОБА_1 у цій справі відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1  у своїй апеляційній скарзі (а.с. 207-218) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 219).
Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою Банку у цій справі відкрито 10 листопада 2020 року (а.с. 223).
Ухвалою апеляційного суду (а.с. 224) дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України.
Банк, як відповідач, подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі (а.с. 229-237).
Третя особа - ОСОБА_2 не скористалась своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі у встановлений апеляційним судом строк та станом на час розгляду цієї справи апеляційним судом взагалі.
Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
Ухвалою апеляційного суду (а.с. 239), з урахуванням конкретних обставин цієї справи, розгляд цієї справи призначено у судове засідання. 
В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Проте, має місце відповідне навантаження судді - доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 17 суддів).
Крім того, у період з 15.02.2021 року по 19.02.2021 року включно суддя-доповідач Гончар М.С. проходила підготовку для підтримання кваліфікації суддів судової палати з розгляду цивільних справ в Національній школі суддів України, а у період з 11.05.2021 року по 14.05.2021 року - перебувала у відпустці. 
У судове засідання 19 травня 2021 року належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду справи, у тому числі через своїх представників, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, позивач ОСОБА_1 , представник Банку (відповідача) та третя особа – ОСОБА_2 не з`явились.
Позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_2 про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.
Банк подав апеляційному суду через свого представника Приставка Р.О. клопотання про відкладення розгляду цієї справи через хворобу останнього, при цьому не додавши до своєї заяви письмових доказів хвороби (а.с. 248-249).
В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.
При вищевикладених обставинах, на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України апеляційний суд ухвалив: у задоволенні клопотання представника Банку про відкладення розгляду цієї справи відмовити, розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх учасників цієї справи, що не з`явились, за присутністю представників позивача ОСОБА_1 – адвоката Бистрова Д.А. (а.с.250-252) та представника третьої особи – ОСОБА_2 – адвоката Железняк – Кранг І.В. (а.с.253).
В силу вимог ст. 36 ч. 4 ЦПК України … рішення судді в іншій справі не може бути підставою для відводу.
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення у цій справі з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи позивачеві у задоволенні його вищезазначеного позову у цій справі у повному обсязі, керувався ст. ст. 3 - 4, 12 - 13, 76-81, 133, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст. ст. 11, 15, 16, 526,553,554, 1050,1054 ЦК України та виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог позивача у цій справі, відсутності правових підстав для задоволення позову позивача у цій справі.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.
Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 08.08.2008 року між Акціонерним банком «Металург» (а.с. 38-54), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство “МетаБанк” (правонаступником якого у свою чергу є Акціонерне товариство «МетаБанк», Статут, від 29.11.2018 року, копія а.с. 68 зворот, виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб (а.с.67) та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №625201100508А (а.с. 11-19), відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі – придбання житла, у розмірі 300922,00 грн. на строк 240 місяців по 08.08.2028 року включно, зі сплатою 19,95% річних порядку та на умовах, передбачених цим договором (а.с. 11-12).
За умовами договору позичальник здійснює погашення кредиту в сумі 1254,00 грн. та відсотків за користування кредитом в сумі нарахованих відповідно до п.5.2 цього договору. З цією метою позичальник зобов`язаний забезпечити надходження на картрахунок кожного місяця сум не менше за ті, що наведені в додатку №1 до договору (а.с. 14-19). Сума нарахованих відсотків, зазначених у додатку до договору, змінюється у, тому числі, у разі дострокового часткового чи повного погашення суми заборгованості по кредиту.
Пунктом 3.1 кредитного договору передбачено, що у випадку настання події втримання сплати частини кредиту та відсотків щонайменше на один календарний місяць, несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту, іншого істотного порушення умов договору, банк складає акт, на підставі якого приймає рішення про дострокове погашення позичальником кредиту, відсотків за ним та інших платежів.
Про прийняте рішення банк повідомляє позичальника у письмовій формі із зазначенням причин та строків погашення позичальником кредиту відсотків за ним та інших платежів.
Банк має право достроково стягнути суму виданого кредиту по закінченню 10-денного строку з моменту відправлення такого повідомлення.
Кредитний договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань по погашенню кредиту, сплаті відсотків, інших платежів, неустойки, а також відшкодування збитків, заподіяних Банку ( п.7.3 Договору.)
Даний кредитний договір забезпечений трьома договорами поруки від 08 серпня 2008 року, укладеними між Банком та ОСОБА_4 за №9252011005002, між Банком та  ОСОБА_1 за №9252011005003 (а.с. 74), між Банком та ОСОБА_5 за № НОМЕР_1 , відповідно до яких поручителі поручилися перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором № 625201100508А від 08 серпня 2008 року, за яким ОСОБА_2 зобов`язана повернути кредит з відповідними відсотками.
Пунктом 3 договору поруки обумовлено, що у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником свої зобов`язань за Кредитним договором по погашенню кредиту, сплаті відсотків за кредитом, комісій, сум неустойки і нанесених збитків та інших платежів за кредитним договором Поручитель, як солідарний боржник Банку, зобов`язується погасити борг.
Відповідно до п.4 договору поруки поручитель зобов`язаний самостійно слідкувати за виконанням Позичальником зобов`язань за Кредитним договором. При цьому, банк вправі, але не зобов`язаний письмово інформувати Поручителя про невиконання або неналежне виконання Позичальником зобов`язань за кредитним договором.
Відповідач виконав свої зобов`язання за Кредитним договором та надав кредит в обумовленій кредитним договором сумі.
У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором виникла прострочена заборгованість, яка станом на 21 липня 2010 року складалася із заборгованості зі сплати відсотків 63731, 53 грн. та пені - 29 872,53 грн., а всього 93604, 06 грн.
Вказані обставини встановлені рішенням апеляційного суду Запорізької області від 16 січня 2014 року (головуючий суддя (суддя-доповідач) Кочеткова І.В., судді Савченко О.В. та Маловічко С.В. а.с. 75-79) у справі №2-4585/11 за позовом Публічного акціонерного товариства “МетаБанк” до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, яке набуло законної сили та є остаточним.
Зазначеним рішенням суду позовну заяву Публічного акціонерного товариства «МетаБанк» задоволено частково, шляхом стягнення солідарно з ОСОБА_2 та з кожного із поручителів окремо на користь Публічного акціонерного товариства «МетаБанк» заборгованість за кредитним договором №625201100508А від 08 серпня 2008 року.
Вказане рішення суду в добровільному порядку не виконано.
Лише 26 березня 2018 року у відповідності до п.3.1 кредитного договору АТ “МетаБанк” прийняло прийнято рішення про наближення строків дії кредитного договору та дострокове погашення суми кредиту та заборгованості за відсотками та іншими платежами (а.с. 80).
Відповідно до п.2.8 кредитного договору, у разі настання будь-якої події, зазначеної у п.3.1 цього договору та отримання від Банку повідомлення про дострокове погашення кредиту, позичальник зобов`язаний погасити Банку кредит, сплатити відсотки та виконати інші зобов`язання цього договору у 30-денний строк з моменту відправлення Банком такого повідомлення.
03.04.2018 року відповідачем були направлені повідомлення від 30.03.2018 року №10/836 ОСОБА_5 , №10/837 ОСОБА_2 , №10/838 - ОСОБА_1 , №10/839 ОСОБА_4 про дострокове повернення кредиту протягом 10 календарних днів з моменту відправлення цього повідомлення, тобто до 13 квітня 2018 року, які не виконані з відповідачами (а.с. 80-82).
У травні 2018 року ПАТ «МетаБанк» подав до Комунарського районного суду м. Запоріжжя позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, справа ЄУН 333/2391/18 (а.с. 70-71). 
Судове рішення Комунарським районним судом м. Запоріжжя у справі ЄУН 333/2391/18 станом на час розгляду цієї справи Ленінським районним судом м. Запоріжжя, як судом першої інстанції, (28.09.2020 року) не ухвалено. 
При цьому, 22.01.2019 року Комунарський районний суд м. Запоріжжя залишив без задоволення клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі, які просили зупинити провадження у зв`язку з подачею ОСОБА_1 позову до Ленніського районного суду м. Запоріжжя про визнання договору поруки припиненим (а.с. 72-73).
Суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги доводи позивача у цій справі про прострочення відповідачем права на звернення до нього як поручителя, виходячи з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.
Так, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).
Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила повинні застосовуватись і до поручителя.
Правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань (позиція ВСУ у справі № 6-272цс16 від 29 червня 2016року).
При наявності рішення суду від 16 січня 2014 року про стягнення боргу з позичальника та поручителя правовідносини поруки за договором не є припиненими в частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.
Під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти здійснення ними дій щодо реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Отже, основне зобов`язання полягає не в змісті кредитного договору, а в реально існуючих правовідносинах, які складаються з прав та обов`язків.
Аналогічні положення містяться у постановах Верховного суду України від 14.09.2016 р. по справі № 6-223цс16, коли вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинна бути пред`явлена у судовому порядку в межах строку дії договору поруки, або протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням, якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).
У постанові Верховного суду України від 29.03.2017р. по справі № 6-3087цс16 зазначено, що строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Судом першої інстанції було правильно встановлено, що вперше Банком лише 03.04.2018 року відповідачам були направлені повідомлення від 30.03.2018 року №10/836 ОСОБА_5 , №10/837 ОСОБА_2 , №10/838 ОСОБА_1 , №10/839 ОСОБА_4 про дострокове повернення кредиту протягом 10 календарних днів з моменту відправлення цього повідомлення, тобто до 13 квітня 2018 року (а.с. 80-82).
Згідно рекомендованого повідомлення про вручення №6900612604064 ОСОБА_1 отримав вимогу-повідомлення №10/838 від 30.03.2018 та надав відповідь у формі скарги від 24.04.2018 року.
Виходячи з наведеного, суд першої інстанції правильно вважав доводи ОСОБА_1 щодо припинення поруки за договором поруки у цій справі такими, що не ґрунтуються на вимогах закону та спростовуються обставинами справи.
Суд першої інстанції також правильно вважав, що посилання позивача про те, що Банк вже скористався своїм правом про дострокове повернення всієї суми кредиту спростовуються обставинами, встановленими рішенням апеляційного суду Запорізької області від 16.01.2014 справі №2-4585/11, де зазначено, що оскільки рішення про дострокове погашення позичальником кредиту, відсотків за ним та інших платежів, як це передбачено п.3.1 кредитного договору, Банком не приймалося, про прийняте рішення банк у письмовій формі не повідомляв, а пропонував погасити тільки прострочену заборгованість зі сплати відсотків і пеню, яка мала бути нарахована після відвідування позичальником або поручителями відділення банку, останній має право тільки на стягнення простроченої заборгованості та пені. Право на дострокове стягнення неповернутого залишку кредиту на час пред`явлення позову у відповідності з умовами кредитного договору (п.3.1) за фактичних обставин справи у Банка не виникло. 
Виходячи з наведеного, з урахуванням того, що позивач не надав суду першої інстанції належних доказів на обґрунтування свої позовних вимог, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову ОСОБА_1 у задоволенні його вищезазначеного позову до Банку у цій справі.
Доводи апеляційної скарги позивача  ОСОБА_1  є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію позивача у цій справі, викладену в його позові, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.
Судом першої інстанції також було правильно встановлено, що строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором у січні 2011 року, як посилається позивач у своєму позові у цій справі, не настав, оскільки рішення про дострокове повернення кредитних коштів, як це передбачено п.2.2 іпотечного договору і п.3.1 кредитного договору, Банком тоді не приймалося. 
Таке рішення було прийнято Банком вперше 26.03.2018 року.
Банком з дотриманням строків, передбачених ст. 559 ЦК України (припинення поруки) у травні 2018 року подано позов до Комунарського районного суду м. Запоріжжя позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, справа ЄУН 333/2391/18 (а.с. 70-71). 
Належні, допустимі докази протилежного у цій справі ЄУН 334/8900/18 відсутні.
Крім того, ст. 559 ЦК України на час подачу позову позивачем у цій справі має зовсім іншу редакцію статті, ніж та, на яку посилається позивач у своєму позові у цій справі.
В силу вимог ст. 3 ч. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Так, за змістом ст. 559 ЦК України в редакції Закону України № 2478-УІІІ від 03.07.2018 року, яка була чинною на час ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції у цій справі (28 вересня 2020 року):
1. Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.
2. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем.
3. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не погодився забезпечувати виконання зобов`язання іншим боржником у договорі поруки чи при переведенні боргу.
4. Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.
5. Ліквідація боржника - юридичної особи не припиняє поруку, якщо до дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про припинення боржника - юридичної особи кредитор звернувся до суду з позовом до поручителя у зв`язку з порушенням таким боржником зобов`язання.
В силу вимог п. 2 Прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного Закону України № 2478-УІІІ від 03.07.2018 року цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію.
Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.
За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).
Підстави для звільнення від доказування позивача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.
Позивач ОСОБА_1 не надав суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування свого позову у цій справі.
Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 .
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).
В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Проте докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України у цій справі відсутні, і зокрема стороною позивача апеляційному суду не надані.
Апеляційним судом в силу вимог ст. 81 ч.7 ЦПК України також було встановлено, що 18 лютого 2021 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя вже розглянуто вищезазначену іншу справу ЄУН 333/2391/18, позов Банку задоволено, останнє законної сили ще не набрало (витяг із Єдиного державного реєстру судових рішень).
Проте, в силу вимог ст. 367 ЦПК України апеляційний суд не може приймати до уваги у цій справі при перегляді законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції від 28 вересня 2020 року вказане рішення суду першої інстанції від 18 лютого 2021 року в іншій справі ЄУН 333/2391/18. 
Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.
В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.
Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.
Також, встановлено, що суд першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ч. 1 ЦПК України вирішив питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.
Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачеві ОСОБА_1 у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок Банку, як відповідача, будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2020 року у цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.
Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 20.05.2021 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Маловічко С.В.	Подліянова Г.С.