ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/700/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №395/853/19 Категорія:  	Кавун Т.В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Бондаренко С. І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       22 квітня 2021 року : Черкаський апеляційний суд в складі:

суддів Бондаренка С. І., Вініченка Б.Б., Новікова О.М.
за участю секретаря Любченко Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 03 вересня 2020 року, ухваленого у складі судді Кавун Т.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до Новомиргородської міської ради Кіровоградської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, повний текст рішення складено 14 вересня 2020 року, -
в с т а н о в и в :
У липні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Новомиргородської міської ради Кіровоградської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді Ѕ частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 . 
Серед господарсько-побутових будівель, які залишилися після смерті матері, як спадкове майно також є гараж, зазначений в технічному паспорті літерою «Ж», який померла побудувала за власні кошти в 2000 році на тій частині присадибної земельної ділянки, якою вона користувалася.
Оскільки гараж було збудовано самовільно, позивач звернулася із заявою до Новомиргородської міської ради про оформлення права власності її померлої матері на самовільне будівництво, зазначеного вище гаража.
За наслідками розгляду такої заяви, виконавчий комітет Новомиргородської міської ради прийняв рішення №1382 від 25 грудня 2008 року, яким вирішив оформити право власності на самовільно побудований гараж розміром 8,30 метрів на 4,8 метрів по АДРЕСА_1 , як такий, що побудований без порушення технічних норм забудови. 
В установленому законом порядку позивач прийняла спадщину після смерті матері та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Новомиргородської державної нотаріальної контори Заліпським В.О., в якому зазначено, що позивачу після смерті ОСОБА_4 належить спадкове майно, в тому числі гараж, зазначений літерою «Ж», що розташований по АДРЕСА_1 .
Маючи намір зареєструвати право власності на гараж позивач звернулась до державного реєстратора, однак останній повідомив, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 2 січня 2009 року, їй належить лише 1/2 частина гаража, тому вона звернулася до державного нотаріуса із заявою видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на іншу Ѕ частину гаража.
За наслідками розгляду такої заяви позивача державний нотаріус Новомиргородської державної нотаріальної контори видав довідку від 20 листопада 2018 року за № 1318/01-16 в якій вказав, що не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на Ѕ частину гаража, зазначеного у технічному паспорті літ. «Ж», так як відсутній правовстановлюючий документ на конкретне майно, що підтверджує право власності на ім`я спадкодавця, необхідний для вчинення нотаріальних дій.
На підставі викладеного, позивач просила суд визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно її матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 81 рік, яке складається із гаража розміром 8,3 метрів на 4,8 метрів, розташованого в АДРЕСА_1 і зазначеного в технічному паспорті літерою «Ж», який належав матері на підставі рішення виконавчого комітету Новомиргородської міської ради від 25 грудня 2008 року №1382. 
Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 03 вересня 2020 року позов задоволено.
Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом, на спадкове майно, а саме гараж, розміром 8,3 метрів на 4,8 метрів, що розташований по АДРЕСА_1 , зазначений в технічному паспорті літерою «Ж», після смерті її матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що встановленим є ті обставини, що позивач успадкувала Ѕ частину житлового будинку після смерті її матері, однак на території домоволодіння розташовані також й будівлі господарського призначення, які належали спадкодавцеві, в тому числі й будівля гаражу, на яке нотаріусом не видається окремо свідоцтво про право на спадщину, оскільки за життя спадкодавець не отримала правовстановлюючий документ на таке майно. 
Відповідач відповідно до свідоцтва про право на спадщину отримала у спадок після смерті своїх батьків лише відповідну частину житлового будинку, і ні в якому разі, господарські будівлі, що знаходяться на території даного домоволодіння. 
Станом на липень 2006 року жодної будівлі гаражу у володінні чи користуванні інших співвласників, окрім позивача, житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 не було. 
Позивач прийняла спадщину та являється єдиним спадкоємцем після смерті матері, але не зважаючи на це, не має можливості оформити в установленому порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на нерухоме майно, яким є гараж розміром 8,3 метрів на 4,8 метрів, розташованого в АДРЕСА_1 і зазначеного в технічному паспорті літерою «Ж», який було побудовано її матір`ю, через відсутність правовстановлюючого документу на будівлю гаражу, а тому суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що гараж був побудований за життя померлих співвласників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , і лише після їх смерті, ОСОБА_2 без відома інших співвласників його узаконила. Будівництво гаража проводилося самовільно і невідомо ким, згоди співвласників на його будівництво і узаконення не було. 
Перерахунок ідеальних часток між співвласниками домоволодіння не був виконаний.
На час звернення до суду позивач є власником Ѕ частини домоволодінні по АДРЕСА_1 , у тому числі власником Ѕ частини тамбуру та гаражу.
Технічний паспорт на будинок від 10 липня 2014 року, рішення виконкому Новомиргородської міської ради №1382 від 25 грудня 2008 року не є належними доказами того, що співвласникам домоволодіння було виділено їх частки в натурі або змінено їх розмір. 
Апелянт є власником Ѕ частки житлового будинку та господарсько-побутових споруд, в тому числі гаражу під літерою «Ж». 
Позивач звертаючись до суду з цим позовом, не повідомила про наявне рішення Кропивницького апеляційного суду від 29 травня 2019 року по цивільній справі №395/1700/18 за позовом ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, а саме гараж, розміром 8,3 метрів на 4,8 метрів, розташований в АДРЕСА_1 , зазначеного в технічному паспорті під літерою «Ж», після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вищезазначеним рішенням позивачу було відмовлено у задоволенні позовних вимог. 
Також, позивач свідомо не повідомила про наявність іншого спору щодо виділу в натурі Ѕ частки будинку та усунення перешкод у виділі та приватизації Ѕ частки земельної ділянки для обслуговування з господарськими будівлями. 
Відповідач ОСОБА_3 є неналежним відповідачем в даній справі, оскільки на момент подання позову не є співвласником спірного майна. 
Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що спір виник щодо господарської будівлі – гаража, що є приналежністю до будинку, який перебуває у спільній частковій власності, де позивачем успадковано лише Ѕ частина будинку, з належними до нього господарськими будинками, інша Ѕ частина будинку з належними до нього господарськими будинками належить ОСОБА_1 та ніяк не відноситься до відповідача ОСОБА_3 .
Відповідач припускається зловживань процесуальними правами з поданням завідомо безпідставних позовів з пропуском строку позовної давності, оскільки свідоцтво про право власності на спадщину ОСОБА_2 було отримано у 2009 році. 
Спірний гараж не міг бути успадкований одноосібно, оскільки були відсутні підтверджуючі правовстановлюючі документи, що забудовником була мати позивача або позивач. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення місцевого суду без змін. 
Зазначає, що видане відповідачу свідоцтво про право на спадщину є фіктивним та незаконним.
Гараж, вимощення та огорожа не могли належати померлій ОСОБА_6 на підставі договорів купівлі-продажу від 26 листопада 1980 року, оскільки ці об`єкти побудовані матір`ю позивача в 2000-2002 роках, що відображено у технічному паспорті на будинок від 10 липня 2014 року. 
Відповідач ОСОБА_3 та Новомиргородська міська рада визнали позов, і тим самим підтвердили, що зазначений гараж належить лише позивачу на праві приватної власності.
Оскільки мати позивача збудувала гараж за свої кошти у встановленому законом порядку на своїй присадибній ділянці, то вона являлась єдиним власником, тому цей гараж належить позивачу як спадкоємцю, який прийняв спадщину. 
Постанову Кропивницького апеляційного суду від 17 вересня 2019 року та рішення Новомиргородського районного суду від 10 липня 2018 року було скасовано постановою Верховного Суду, та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Рішення Новомиргородського районного суду по справі №395/1700/18 було скасовано лише з тих підстав, що до участі у справі не було залучено ОСОБА_1 . 
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Частиною 1 та 2 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 (т.1 а.с. 5), внаслідок чого відкрилась спадщина.
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч.1 ст. 1217 ЦК України).
За змістом ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Частинами 1,2 статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
01 квітня 2008 року ОСОБА_2 звернулася до Новомиргородської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 . Повідомивши про прийняття спадщини позивач також просила видати їй свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно, а саме Ѕ частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1 та грошовий вклад (т.1 а.с. 116). 
За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно договору дарування від 23 вересня 1994 року ОСОБА_7 подарував, а ОСОБА_4 прийняла у дар 14/50 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Зазначена частина будинку знаходиться в житловому будинку, що дерев`яномазаний, облицьований у 0,5 цеглою, розміром житлової площі 90,1 квадратних метрів та зазначений літерою А, надвірні будівлі: погріб В, туалет, сарай Г, Д, Б, огорожа №, розташованих на землі держземфонду (т.1 а.с. 128-129).
07 травня 2001 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу відповідно до якого ОСОБА_8 продала, а ОСОБА_4 купила належні продавцю 11/50 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Житловий будинок, де знаходиться зазначена частина – дерев`яномазаний, обкладений в 0,5 цегли, розміром житлової площі всього 90,1 квадратних метрів, зазначених 11/50 частин – 29,7 квадратних метрів, позначений на плані літерою А, та надвірні будівлі: погріб В, вбиральня У, сарай Г,Д, огорожа № (т.1 а.с. 130).
Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) (ч.1 ст. 355 ЦК України).
Частиною 1 статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Згідно з договором купівлі-продажу від 26 листопада 1980 року, зареєстрованого в реєстрі за №1141, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 продали, а ОСОБА_11 , ОСОБА_6 купили належну продавцям ј частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Будинок в цілому складається з одноповерхового дерев`яномазаного жилого будинку обкладеного цеглою загальною жилою площею 108,8 квадратних метрів з надвірними будівлями: сарай л.Г, погріб л.В, туалет л.У (т.1 а.с. 10).
Також, відповідно до положень договору купівлі-продажу від 26 листопада 1980 року, зареєстрованого в реєстрі за №1143, ОСОБА_9 продала, а ОСОБА_11 та ОСОБА_6 купили належну продавцю ј частину будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Будинок в цілому складається з одноповерхового дерев`яномазаного жилого будинку обкладеного цеглою загальною жилою площею 108,8 квадратних метрів з надвірними будівлями: сарай л.Г, погріб л.В, туалет л.У (т.1 а.с. 11).
Згідно довідки-характеристики №10 від 23 січня 2009 року, яка міститься в матеріалах спадкової справи №177\08\ до майна померлої ОСОБА_4 , житловий будинок (домоволодіння) АДРЕСА_1 зареєстрований в бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_4 14/50 частки відповідно до договору дарування, посвідченого Новомиргородською держнотконторою 23 вересня 1994 року та 11/50 частки відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого Новомиргородською держнотконторою 07 травня 2001 року, а також за ОСОБА_11 та ОСОБА_6 ј частки згідно договору купівлі-продажу від 26 листопада 1980 року реєстраційний номер 1141 та ј частки згідно договору купівлі-продажу від 26 листопада 1980 року реєстраційний номер 1143. Згідно короткої характеристики домоволодіння складається з житлового будинку літера «Аакр», сарай Б, погріб В, сарай Д, гараж Ж, убиральня У, огорожа №1-3, замощення І-ІІ (т.1 а.с. 131).
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що на момент відкриття спадщини внаслідок смерті ОСОБА_4 домоволодіння що знаходиться в АДРЕСА_1 перебувало у спільній частковій власності ОСОБА_4 (1/2 частка у праві власності) та ОСОБА_11 , ОСОБА_6 (1/2 частка у праві власності). 
Разом з тим, кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.
За змістом ч.ч. 3,4,5 ст. 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1,2 ст. 77 ЦПК України).
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців (ст. 1297 ЦК України в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин).
Отже, свідоцтво про право на спадщину являється правовстановлюючим документом, який підтверджує право власності особи на відповідне майно.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 січня 2009 року спадкоємцем майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є її дочка – ОСОБА_2 . Спадкове майно, на яке в указаній частці видане це свідоцтво, складається з: Ѕ (однієї другої) частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Житловий будинок, в якому знаходиться вищезазначена частина – дерев`яномазаний, обкладений цеглою, що зазначений на плані літерою «Аакр», розміром житлової площі всього будинку 91,6 квадратних метрів, розміром загальної площі всього будинку – 157,2 квадратних метрів, та господарсько-побутові будівлі: сарай – літ. Б,Д, погріб – літ. В, гараж – літ. Ж, убиральня – літ. У, огорожа – літ. №1-3, замощення – літ. І-ІІ, що належав померлій на підставі договору дарування, посвідченого Новомиргородською державною нотаріальною конторою, Кіровоградської області 23 вересня 1994 року за реєстром №1530 на 14/50 частин домоволодіння та договору купівлі-продажу, посвідченого Новомиргородською державною нотаріальною конторою, Кіровоградської області 07 травня 2001 року за реєстром №609 на 11/50 частин домоволодіння (т.1 а.с. 7).
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серія НАМ №592811 від 24 березня 2015 року спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є її дочка – ОСОБА_1 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з ј частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Житловий будинок, в якому знаходиться вищезазначена частка – дерев`яномазаний, обкладений цеглою, що зазначений на плані літерою «Аакркр’», розміром загальної площі всього будинку 157,2 квадратних метрів, розміром житлової площі всього будинку 91,6 квадратних метрів та господарсько-побутові будівлі: сарай – літера Б, погріб – літера В, сарай – літера Д, гараж – літера Ж, убиральня – літера У, огорожа №3, вимощення – літера І-ІІ, що належало померлій: на 1/8 частку – на підставі дублікату договору купівлі-продажу, виданого Державним нотаріальним архівом в Кіровоградській області 05 червня 2013 року за реєстром №167, і на 1/8 частку на підставі дублікату договору купівлі-продажу, виданого Державним нотаріальним архівом в Кіровоградській області 05 червня 2013 року за реєстром №168 (т.1 а.с.11).
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 10 грудня 2019 року залишено без змін рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 06 вересня 2019 року, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом серії НАМ №592811 (т.2 а.с. 144-148).
Згідно договору купівлі-продажу ј частки житлового будинку від 02 серпня 2016 року ОСОБА_3 передала ОСОБА_1 , а остання прийняла у власність ј частку житлового будинку з господарчо-побутовими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до опису, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, житловий будинок, ј частка якого відчужується за цим договором, позначений на плані земельної ділянки під літерами «Аакркр’», має загальну площу 157,2 квадратних метрів, в тому числі житлову площу 91,6 квадратних метрів, стіни - дерев`яно-мазані, обкладені цеглою, має наступні надвірні будівлі та споруди: сарай – літ. Б, погріб – літ. В, сарай – літ. Д, гараж – літ. Ж, убиральня – літ. У, огорожа №3, вимощення – літ. І ІІ (т.1 а.с. 12-15). 
Частиною 4 статті 334 ЦК України встановлено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Згідно п.п.1,3 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката.
Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №65042306 від 04 серпня 2016 року, за ОСОБА_1 зареєстровано право спільної часткової власності (загальний розмір частки становить Ѕ), житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 2 серпня 2016 року та свідоцтва про право на спадщину НОМЕР_2 виданого 24 березня 2015 року. До складових частин будинку належить сарай Б,Д; погріб В; гараж Ж; убиральня У; огорожа №-№3, вимощення І ІІ (т.1 а.с. 82-83).
Згідно довідки Новомиргородської районної державної нотаріальної контори від 20 листопада 2018 року №1318/01-16 державний нотаріус не має можливості видати на ім`я ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину після смерті її матері ОСОБА_4 на Ѕ частину гаража, зазначеного у технічному паспорті літерою «Ж» так як відсутній правовстановлюючий документ на конкретне нерухоме майно, що підтверджує право власності на ім`я спадкодавця. 24 січня 2009 року за реєстром №142 нотаріальною конторою було видано на ім`я ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_4 . У спадковій справ №177/2008 містяться документи, які підтверджують право спільної часткової власності без розмежування належності господарсько-побутових будівель конкретній особі (т.1 а.с. 16).
Оскільки  матеріали справи не містять доказів, на підтвердження того, що право спільної часткової власності відповідача на спірний гараж було припинено, а правовстановлюючі документи, на підставі яких було проведено реєстрацію права власності на будинок та його складові частини за відповідачем, не визнані недійсними, то підстави для задоволення позовних вимог відсутні, так як такі юридично значимі дії були проведені після рішення виконавчого комітету Новомиргородської міської ради від 25 грудня 2008 року №1382, а тому наявність такого рішення не може мати наслідком автоматичне їх скасування.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачеві та відповідачеві на праві спільної часткової власності (по Ѕ частки у кожної) належить житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 , з господарсько-побутовими будівлями, зокрема й гараж, позначений літерою «Ж», відтак відсутні підстави для визнання за позивачем як одноосібним власником права власності на такий гараж. 
Суд відхиляє доводи сторін викладені як в апеляційній скарзі, так і у відзиві, що стосуються технічного паспорту на домоволодіння від 10 липня 2014 року, оскільки такий доказ відсутній в матеріалах справи, тому суд позбавлений можливості надати йому оцінку. 
Рішення Новомиргородського районного суду по справі №395/1700/18 було скасовано судом апеляційної інстанції виключно з тих підстав, що до участі у справі не було залучено ОСОБА_1 , тому доводи апелянта в цій частині не заслуговують на увагу. 
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі № 759/3515/19.
Як встановлено судом, ОСОБА_3 відчужила свою частку у праві спільної часткової власності на домоволодіння на користь ОСОБА_1 , відтак обґрунтованими є доводи скаржника, що станом на момент звернення до суду з позовом, ОСОБА_3 жодним чином не могла порушити, не визнати чи оспорювати суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. 
За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).
Тому, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 є неналежним відповідачем, відтак в позові до неї слід відмовити з вищевикладених підстав. 
Відсутність заперечення проти задоволення позовних вимог не може бути беззаперечною підставою для їх задоволення, оскільки таке визнання має не суперечити закону (ч.4 ст.206 ЦПК України), тому суд відхиляє доводи позивача, вкладені у відзиві на апеляційну скаргу щодо визнання відповідачами позовних вимог. 
Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.
Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року по справі №372/1036/15. 
Встановивши, що права позивача, за захистом якого вона звернулася до суду з позовом жодним чином не порушені, апеляційній суд прийшов до висновку, що в позові слід відновити за його необґрунтованістю. 
Таким чином суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, тому прийшов до помилкових висновків про задоволення позовних вимог, відтак апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити, а рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 03 вересня 2020 року - скасувати. 
Ухвалити нове рішення, яким: 
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Новомиргородської міської ради Кіровоградської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 1152 гривні 60 копійок. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та за умов визначених цивільним процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови виготовлений 22 квітня 2021 року.

Судді