Постанова                                                     
Іменем України
 
19 травня 2021 року                                                                            
м. Київ
 
справа № 159/6041/19
провадження № 61-682св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Висоцької В. С.,  
суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Петрова Є. В. (суддя-доповідач),                 Ткачука О. С., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року в складі судді Данилюк В. А. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортної пригоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог 
В жовтні 2019 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до  ОСОБА_2  про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Просила суд стягнути з відповідача на її користь матеріальні збитки в сумі                                2 056,80 грн та 50 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування завданої їй майнової шкоди 2 056,80 грн, у відшкодування завданої їй моральної шкоди                           15 000 ,00 грн.
 
Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі в сумі                  1 536, 80 грн.
 
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, яка не відповідала вимогам пункту 2 частини четвертої статті 356 ЦПК України.
 
У зв`язку з цим ухвалою Волинського апеляційного суду від 02 листопада                       2020 року апеляційну скаргу відповідача у цій справі залишено без руху та надано строк для подачі копії апеляційної скарги - десять днів з дня отримання копії зазначеної ухвали.
 
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 вересня 2020 року в цій справі визнати неподаною і повернути заявнику.
 
Повертаючи апеляційну скаргу заявнику, суд апеляційної інстанції виходив з того, що копію ухвали Волинського апеляційного суду від 02 листопада 2020 року відповідач ОСОБА_2 отримав 05 листопада 2020 року, а представник відповідача ОСОБА_3 - 11 листопада 2020 року, однак, недоліки ні відповідачем, ні представником відповідача не усунено, копії апеляційної скарги для учасників справи не надано, що в свою чергу перешкоджало суду апеляційної інстанції вирішити питання про відкриття апеляційного провадження.
 
Короткий зміст вимог та доводів наведених у касаційній скарзі
 
У січні 2021 року ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Волинського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року та направити справу на новий розгляд до апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що 09 листопада 2020 року ОСОБА_2 отримав ухвалу апеляційного суду про залишення його апеляційної скарги без руху. На виконання ухвали апеляційного суду в межах встановленого десятиденного строку з дня вручення копії даної ухвали, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу з усунутими недоліками, до якої додавалась копія скарги та доданих письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
 
Доводи інших учасників справи
 
Інші учасники справи не скористалися своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 березня 2021 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Ковельського міськрайонного суду Волинської області.
 
Справа надійшла до Верховного Суду у березні 2021 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 11 травня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
В жовтні 2019 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до  ОСОБА_2  про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 вересня 2020 року позов задоволено частково.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, яка не відповідала вимогам пункту 2 частини четвертої статті 356 ЦПК України, а саме до апеляційної скарги не додано копії скарг до кількості учасників справи              (а. с. 79).
У зв`язку з цим ухвалою Волинського апеляційного суду від 02 листопада                        2020 року апеляційну скаргу відповідача в цій справі залишено без руху та надано строк для подачі копії апеляційної скарги - десять днів з дня отримання копії зазначеної ухвали (а. с. 84).
Копію ухвали Волинського апеляційного суду від 02 листопада 2020 року відповідач ОСОБА_2 отримав 05 листопада 2020 року, а представник відповідача ОСОБА_3 - 11 листопада 2020 року (а. с. 86-87).
Недоліки ні відповідачем, ні представником відповідача не усунуто, копії апеляційної скарги для учасників справи не надано.
Ухвалою від 08 грудня 2020 року Волинський апеляційний суд апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на  рішення  Ковельського  міськрайонного суду Волинської області від 10 вересня 2020 року повернув, у зв`язку з невиконанням вимог ухвали Волинського апеляційного суду від 02 листопада 2020 року про залишення позовної заяви без руху.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;                    2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у  пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Частиною третьою статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.
Вимоги щодо форми і змісту апеляційної скарги визначені у статті 356 ЦПК України.
Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються: копії скарги та доданих письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
Відповідно до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, з яких слідує, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (частини третя статті 185 ЦПК України).
Визнаючи апеляційну скаргу неподаної та повертаючи заявнику, суд апеляційної інстанції виходив з того, що копію ухвали Волинського апеляційного суду                          від 02 листопада 2020 року відповідач ОСОБА_2 отримав 05 листопада                        2020 року, а представник відповідача ОСОБА_3 - 11 листопада 2020 року, однак недоліки апеляційної скарги не усунули.
Колегія суддів Верховного Суду не погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі                № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) викладено правовий висновок про те, що повернення апеляційної скарги з тих підстав, що особа не виконала вимог ухвали про усунення недоліків, можливо лише в тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду, тобто ознайомилася з її змістом, але ухилилася від виконання вимог, указаних в ухвалі.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, на яке посилається суд, як на підставу отримання 05 листопада 2020 року ОСОБА_2 копії ухвали про усунення недоліків (а. с. 86), таке повідомлення не містить прізвища та підпису особи, яка отримала таке повідомлення.
Отже, висновки суду апеляційної інстанції про отримання ОСОБА_2                                       05 листопада 2020 року копії ухвали про усунення недоліків є помилковими та прийнятті на припущеннях.
ОСОБА_2 в касаційній скарзі зазначав, що він отримав 09 листопада 2020 року ухвалу апеляційного суду про залишення його апеляційної скарги без руху. На виконання ухвали апеляційного суду в межах встановленого десятиденного строку з дня вручення копії даної ухвали, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу з усунутими недоліками, до якої додавалась копія скарги та доданих письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
Як вбачається з доданих до касаційної скарги додатків,  ОСОБА_2 на виконання ухвали апеляційного суду про усунення недоліків апеляційної скарги 19 листопада 2020 року направив до Волинського апеляційного суду апеляційну скаргу з усунутими недоліками, до якої додавалась копія скарги та доданих письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
Матеріали щодо усунення недоліків Волинський апеляційний суд отримав 23 листопада 2020 року, що підтверджується трекінгом з Укрпошти, який доданий ОСОБА_2 до касаційної скарги.
Однак, в порушення норм процесуального права суд апеляційної інстанції не долучив до справи матеріали щодо усунення недоліків, та дійшов передчасного висновку про повернення апеляційної скарги.
За таких обставин Верховний Суд погоджується із доводами, наведеними у касаційній скарзі, про те, що станом на 08 лютого 2021 року у апеляційного суду були відсутні підстави для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 357 ЦПК України у вигляді повернення апеляційної скарги.
Врахувавши, що відповідач усунув недоліки апеляційної скарги у цій справі, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано визнав апеляційну скаргу неподаною та повернув її скаржнику.                 
Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 201/9586/19 (провадження № 61-3620св20).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (частина шоста статті 411 ЦПК України).
Частиною четвертою статті 406 ЦПК України передбачено, що у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
Таким чином, доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена ухвала апеляційного суду винесена без додержання норм процесуального права. 
У зв`язку із наведеним, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржена ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 400, 406, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Ухвалу Волинського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                               В. С. Висоцька
 
Судді:                                                                                                           А. І. Грушицький 
 
А. А. Калараш
 
                                                                                                                      Є. В. Петров 
 
О. С. Ткачук