КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 756/13021/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3032/2021

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
30 березня 2021 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Кирилюк Г.М., Коцюрби О.П.,
за участю секретаря судового засідання Верес Ю.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2020 року  про залишення позову без розгляду у складі судді Яценко Н.О.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Еліни Володимирівни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Тетяни Миколаївни, акціонерного товариства «УкрСиббанк», товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», третя особа: служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :
 
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся у суд із вищевказаним позовом, в якому просив: визнати протиправними дії державного реєстратора - приватного нотаріуса КМНО Кобелєвої А.М. щодо реєстрації права власності за ТОВ «Кей-Колект» на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати протиправними дії та скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса КМНО Кобелєвої А.М. про державну реєстрацію права власності ТОВ «Кей-Колект» на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати Кобелєва А.М.  внести відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування державної реєстрації права власності ТОВ «Кей-Колект» на квартиру за названою вище адресою; визнати протиправними дії та скасувати рішення приватного нотаріуса - Саєнко Е.В. щодо реєстрації договору відступлення  прав  вимоги за договором іпотеки від 12.12.2011 року; визнати протиправними та скасувати рішення приватного нотаріуса - Дем`яненко Т.М. щодо реєстрації договору іпотеки № 1807 від 26.06.2007 року та заборону відчуження майна за адресою: АДРЕСА_1 , що належить позивачу.
 
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 07.10.2020 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.
 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати ухвалу районного суду скасувати та направити для продовження розгляду до Оболонського районного суду м. Києва.
В обґрунтування апеляційної скарги,  зазначено, що позивача було з формальних причин позбавлено доступу до правосуддя,  що прямо суперечить Конституції України та усталеній практиці Європейського суду з прав людини.
 
Також наголошено на тому, що судом неправомірно було спочатку відмовлено скаржнику у задоволенні обґрунтованого належним чином клопотання про відкладення розгляду справи призначеного на 07.10.2020 року о 15 годині 00 хвилин, до закінчення карантину за офіційним рішенням Кабінету Міністрів України (у зв`язку із різким погіршенням епідемічної ситуації, як в Україні, так і у місті Києві), а потім залишено позовну заяву без розгляду із посиланням на п.3, ч.1 статті 257 ЦПК з зазначенням, що навіть у випадку визнання причин неявки поважними заява підлягає залишенню без розгляду, оскільки зважаючи на те, що даному процесі не було переходу до розгляду справи по суті, а нормами діючого ЦПК, зокрема, статтею 196 передбачено, що для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. 
 
Зазначено, у зв`язку з відмовою суду здійснювати судочинство за правилами діючого Цивільного процесуального кодексу, скаржник був змушений  в подальшому неодноразово заявляти головуючій судді відвід, зокрема заяви від 18.04.2018, 16.08.2018, 12.03.2019 та останній від 26 червня 2019 року у кожному з яких містилися чіткі посилання на прямі порушення головуючою суддею норм процесуального права, що унеможливлюють її участь в подальшому розгляді цієї справи, однак, всі доводи залишилися поза увагу суду, який продовжував слухання справи за правилами редакції процесуального закону, яка вже втратила свою чинність.
 
 У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Мамась М.В. в інтересах приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т.М. не погоджується з вимогами апеляційної скарги, вважає їх необґрунтованими і безпідставними, а позицію позивача суперечливою, адже він неодноразово не з`являвся в судові засідання, що може свідчити лише про втрату  ним інтересу до результату розгляду справи.
 
Зазначено, що підстави відводу судді, що заявлялися позивачем, зводилися виключно до незгоди із процесуальним рішенням судді і не містить жодних об`єктивних підстав, які свідчили б про упередженість судді.
 
Вказано, що спір триває з 2017 року, тобто майже 4 роки. При цьому у 2020 році суд викликав сторін не у підготовче судове засідання, як вказує позивач, а тому цілком обґрунтованим є застосування судом ст.ст. 233 і 227 ЦПК України про залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою, без поважних причин в судові засідання.
 
Враховуючи вищезазначене, просив ухвалу районного суду без змін, апеляційну скаргу без  задоволення.
 
Від інших учасників справи відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
 
Інші сторони в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи судом повідомлялись у встановленому законом порядку.
 
Колегія суддів, вислухавши адвоката Кісілевич в інтересах ОСОБА_1 , який просив апеляційну скаргу задовольнити, адвоката Прохорова І.Р. в інтересах ТОВ «Кей-Колект», який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.
 
Як убачається з матеріалів справи, у жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся у суд
з вищезазначеним позовом.
 
Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 12.10.2016 року у відкритті провадження за вищевказаною позовною заявою відмовлено (а.с. 24-25 т. 1).
 
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.12.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Оболонського районного суду м.Києва від 12.10.2016 року скасовано та передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 109-112 т.1).
 
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 19.01.2017 року було відкрито загальне позовне провадження у даній справі (а.с. 136 т.1).
 
 Відповідно до справи, в судовому засіданні 05.03.2020 року представник позивача заявив клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що договір з позивачем укладено лише 05.03.2020 року і йому потрібен час для ознайомлення з матеріалами справи. Судом задоволено клопотання представника позивача та відкладено розгляд справи на 10.06.2020 року до 14 год. (а.с. 166 т. 2).
 
05.06.2020 року від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи до закінчення карантину за офіційним рішенням Кабінету Міністрів України. В судовому зсіданні 10.06.2020 року. Розгляд справи було відкладено до 25.06.2020 року у зв`язку із неявкою сторін (а.с. 171-174  т.2)
 
24.06.2020 року позивач ознайомлювався з матеріалами справи (а.с. 176 т. 2) 
 
В судове засідання призначене на 25.06.2020 року позивач з представником не з`явились, позивач подав клопотання про відкладення розгляду справи до закінчення карантину за офіційним рішенням Кабінету Міністрів України (а.с. 178-181 т. 2). Розгляд справи було відкладено до 07.10.2020 р. за клопотанням позивача. 
 
06.10.2020 року позивач звернувся до суду із клопотанням про відкладення розгляду справи до закінчення карантину за офіційним рішенням Кабінету Міністрів України (а.с. 192 -196 т. 2).
 
07.10.2020 року позивач з представником в судове засідання не з`явились, про дату, місце та час були повідомлені належним чином (а.с. 190 т. 2).
 
07.10.2020 року суд першої інстанції постановив ухвалу про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України у зв`язку з тим, що належним чином повідомлений позивач та його представник, будучи належним чином повідомлені, на численні судові засідання не з`явилися.
 
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
 
Відповідно до положень ч.5 ст.223 ЦПК у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
 
Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України).
 
Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав: неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
 
За змістом зазначених вище норм, правом на залишення заяви без розгляду суд наділений лише в разі повторної (двічі поспіль) неявки позивача в судове засідання за умови, що він був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та не подав заяви про розгляд справи за його відсутності.
 
В даному випадку з матеріалів справи вбачається, що провадження у даній справі відкрито згідно ухвали суду від 19.01.2017 та справу призначено до розгляду у загальному порядку з викликом сторін.
 
Так, не прибувши в судові засідання 10.06.2020 року, 25.06.2020 року, 07.10.2020 року, позивач подавав заяви про відкладення розгляду справи до закінчення карантину за офіційним рішенням Кабінету Міністрів України (а.с. 171-173, 178-181, 192-196 т. 2) .
 
Між тим, Постановою КМ України від 20.05.2020 року №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СOVID-19, причиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та етапів послаблення протиепідемічних заходів» запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією, у тому числі у м. Києві.
 
Також убачається, що клопотання про відкладення розгляду справи та клопотання про знайомлення з матеріалами справи подавались позивачем особисто через канцелярію суду в період адаптивного карантину. 
 
Таким чином, убачається, що позивач відвідував приміщення суду, між тим в судові засідання не з`являвся,  подаючи клопотання про відкладення розгляду справи.
 
Доводи ОСОБА_1 про розгляд справи не уповноваженим складом суду матеріалами справи не підтверджені.
 
Переглядаючи вказану справу, колегія вважає за доцільне врахувати, те що Великою Палатою Верховного Суду висловлено правову позицію у постановах від 18.12.2019 у справі№9901/949/18(провадження №11-1179заі19) та від 27.05.2020 у справі№9901/11/19(провадження №11-122заі20) про те, що загальнообов`язкові процесуальні правила є певною формою реалізації гарантій особи (кожного) на звернення до суду за захистом свого порушеного права чи обмеження свобод. У них презюмується, що кожен, хто звертається до суду за захистом свого права, відповідно до принципів верховенство права, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, гласності і відкритості судового процесу, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, буде активним учасником судового провадження, зможе безпосередньо чи опосередковано через свого представника отримати судовий захист свого права.
 
Правила встановлюють умови та підстави, які спрямовані на те, щоб учасники судового процесу й, зокрема, суд не могли свавільно обмежити право особи на судовий розгляд справи по суті заявлених вимог через ухвалення будь-якого виду судового рішення, що припинить провадження у справі. Водночас правила цієї статті прописують наслідки та умови, які можуть настати для особи, яка не дотримується правил (процесу) судового провадження.
 
Системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.
 
Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними.
 
Навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.
 
Таким чином, згідно з вимогами цивільного процесуального Кодексу України, суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.
 
Правове значення в такому випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання ним заяви про розгляд справи за його відсутності.
 
Наведені правові висновки  також викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 756/8612/16-ц, від 24 жовтня 2018 року у справі № 569/347/16-ц, від 28 лютого 2019 року у справі № 752/9188/13-ц, від 22 травня 2019 року у справі № 310/12817/13, від 06 червня 2019 року у справі № 760/3301/13-ц, від 20 червня 2019 року у справі № 522/7428/15, від 26 вересня 2019 року у справі № 295/19734/13-ц, від 07 жовтня 2019 року у справі № 612/403/16-ц, від 27 березня 2020 року у справі № 522/22303/14-ц,від 21 вересня 2020 року у справі № 658/1141/18.
 
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали.
 
За наведених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про достатність законних підстав для залишення позову без розгляду.
 
Відповідно дост.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали суду - без змін.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2020 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.   
 
Повне судове рішення складено 02 квітня 2021 року.

Суддя-доповідач:  

Судді: