ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

02 червня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 915/1162/20	
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі:
Головуючого судді: Головея В.М.
Суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.,

секретар судового засідання Лінник І.А., 

за участю представників сторін:
від позивача  –  Стахорська О.І.,
від відповідача –  Ремешевський Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства «Дикий Сад»
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.03.2021 року  (суддя Семенчук Н.О.) 
за позовом Акціонерного товариства «Миколаївобленерго»
до Приватного підприємства «Дикий Сад»
про врегулювання розбіжностей за договором, -

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2020 року АТ «Миколаївобленерго» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Миколаївської області із позовом до ПП «Дикий Сад» (далі – відповідач) про врегулювання розбіжностей за договором з доступу до елементів інфраструктури об`єкта електроенергетики, що належить АТ «Миколаївобленерго»  від 01.07.2020 № 02/60, виклавши пункти 2.1, 7.1 та преамбулу Додаток № 4 в редакції позивача. 
Позов обґрунтований тим, що у 2017 році між сторонами був укладений договір послуг сумісного підвісу проводів на опорах повітряних ліній електропередач, за умовами якого Власник (позивач) мереж забезпечував послуги сумісного підвісу проводів волоконно-оптичних ліній зв`язку або ліній кабельного телебачення на 10   590 опорах повітряних ліній електропередач.
На початку 2020 року на виконання вимог Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж» та у відповідності до положень Методики визначення оплати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта електроенергетики, позивачем було розроблено та затверджено новий розрахунок періодичної оплати за доступ до елементів інфраструктури, що належить АТ «Миколаївобленерго», який було введено в дію з 01.05.2020.  В травні 2020 року позивач повідомив відповідача листом про розірвання Договору від 20.06.2017 року у відповідності до п. 7.2 з 20.06.2020 та  направлено на підпис проект нового договору з доступу до елементів інфраструктури об`єктів електроенергетики, що належить позивачу від 01.07.2020. 
21.08.2020 позивач отримав від відповідача лист разом з протоколом розбіжностей.  
04.09.2020 позивач надав відповідачу лист з двома примірниками протоколу узгодження розбіжностей.
Станом на 09.09.2020 позивач не отримав від відповідача підписаний протокол узгодження розбіжностей  або повідомлення про незгоду з запропонованим протоколом, у зв`язку з чим звернувся до суду із відповідним позовом. 
Рішенням Господарського суду Миколаївської  області від 24.03.2021 позов задоволено частково, ціну договору встановлено в розмірі 147 998,20 грн. (з ПДВ) на місяць користування. Договір від 01.07.2020 року №02/60 набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками Сторін (у разі їх наявності) та діє протягом одного року. Додаток №4  Договору вирішено вважати укладеним в наступній редакції: «преамбулу Додатку №4 до договору «Сторони дійшли згоди, що договірна ціна послуг по Договору становить 123 331,83 грн., всього з ПДВ 147 998,20 грн. на місяць.»;
- у таблиці Додатку № 4 до Договору в графі «Ціна без ПДВ, грн.» -« 11,81»;
- у таблиці Додатку № 4 до Договору в графі «Сума, грн. (за місяць) – « 123 331,83»;
- у таблиці Додатку № 4 до Договору в графі «Сума» - « 123 331,83»;
- у таблиці Додатку № 4 до Договору в графі «ПДВ» - « 24 666,37»;
- у таблиці Додатку № 4 до Договору в графі «Разом з ПДВ» - « 147 998,20». В задоволенні іншої частини позовних  вимог відмовлено. 
Рішення мотивовано тим, що законом визначені граничні розміри плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта    доступу, у зв`язку з цим, позивачем вірно визначено ціну договору, тому п.2.1 договору та додаток №4 до договору «розрахунок договірної ціни» суд вирішив викласти в редакції позивача.
Також, судом було зазначено, що наказом від 18.12.2018 року №1076 був затверджений Порядок надання доступу до інфраструктури об`єкта електроенергетики, що належить АТ «Миколаївобленерго», яким встановлена нова форма договору з доступу до елементів інфраструктури об`єкта електроенергетики, що належить позивачу.
Типовим договором з доступу до елементів інфраструктури об`єкта електроенергетики, що належить АТ «Миколаївобленерго» пункт 7.1 договору викладений таким чином: «Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками Сторін (у разі їх наявності) та діє протягом одного року».
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що пункт 7.1 договору слід вважати укладеним в редакції, яка передбачена п. 7.1 типового договору та співпадає з редакцією п. 7.1 позивача в частині: «Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками Сторін (у разі їх наявності) та діє протягом одного року», що є підставою для часткового задоволення вимог позивача щодо визначення строку набрання чинності договором.
Господарським судом було відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо включення в п.7.1. договору речення/фрази: «Згідно ст. 631 Цивільного кодексу України Сторони домовились, що умови цього договору застосовуються до відносин між ними, які виникли з 01.07.2020 року», оскільки при розгляді питання про узгодження розбіжностей в договорі суд наділений можливістю врегулювати тільки ті розбіжності, що залишилися неврегульованими під час укладення договору і лише в тій редакції, в якій вони надсилалися сторонами один одному. Як вбачається із матеріалів справи позивач безпідставно включив до протоколу узгодження розбіжностей нове речення, яке не узгоджувалось сторонами раніше та фактично є новою редакцією пункту договору, що не відповідає приписам діючого законодавства.
Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції, ПП «Дикий Сад» звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило рішення скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що зміст мотивувальної частині оскаржуваного рішення зводиться лише до дублювання змісту норм законів та підзаконних актів, які регулюють спірні правовідношення, без зазначення які саме норми застосовані судом та з яких мотивів, а також в оскаржуваному рішенні відсутні посилання на докази у справі.
Апелянт вважає, що судом першої інстанції залишено без уваги невідповідність змісту п. 2.1 договору №02/60 вимогам частин 4-6 ст. 17 Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж» (далі – Закон) в частині обов`язкового використання методики при визначенні періодичної плати за доступ до елементів інфраструктури.
Також апелянт зазначає, що місцевий господарський суд безпідставно не дослідив доводи відповідача та посилання на низку нормативно-правових актів, які встановлюють обов`язок позивача вести облік власних витрат, обмежившись при цьому лише посиланням на постанову НКРЕ №1031 від 26.07.2013.
Крім того, апелянт зазначає, що при розгляді справи місцевим господарським судом не були з`ясовані обставини відсутності додаткових витрат позивача на утримання елементів інфраструктури об`єкта доступу, пов`язаних з наданим доступом, наявність яких відповідно до вимог ч. 3 ст. 17  Закону є обов`язковою при визначення періодичної плати за відповідний доступ.
За твердженням апелянта безпідставним є і посилання суду першої інстанції на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 29.09.2020 у справі №920/410/19, оскільки в зазначеній справі, на відміну від даної, суд встановив наявність доказів понесення додаткових витрат власником мережі.
Крім того, апелянт просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 4 204,00 грн. 
27.05.2021 до суду від АТ «Миколаївобленерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останнє не погоджується з апеляційною скаргою, вважає її безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. 
В судовому засіданні 02.06.2021 представник відповідача надав пояснення, в яких підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити останню, а рішення господарського суду – скасувати.
Представник  позивача в судовому засіданні 02.06.2021 заперечувала проти апеляційної скарги та просила суд, рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обґрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Як вбачається з матеріалів справи, 20.06.2017 року між АТ «Миколаївобленерго» (власник) та ПП «Дикий Сад» (замовник) був укладений договір послуг сумісного підвісу проводів на опорах повітряних ліній електропередачі №02/57, за умовами якого власник мереж забезпечував послугу сумісного підвісу проводів волоконно-оптичних ліній зв`язку або ліній кабельного телебачення на 10590 опорах повітряний ліній електропередач.
Наказом від 18.12.2018 року №1076 був затверджений Порядок надання доступу до інфраструктури об`єкта електроенергетики, що належить, АТ «Миколаївобленерго», яким встановлена нова форма договору з доступу до елементів інфраструктури.
На виконання вимог Закону та у відповідності до Методики визначення плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта електроенергетики, затвердженої наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 10.12.2018 №622, позивачем було розроблено та затверджено новий розрахунок періодичної плати за доступ до елементів інфраструктури, який наказом від 27.04.2020 року №309 було введено в дію з 01.05.2020 року.
25.05.2020 позивач листом на виконання вимог п. 7.2. Договору №02/57 повідомив відповідача про розірвання з 20.06.2020 року вказаного Договору. Разом з цим листом, позивач направ відповідачу для підписання проект нового Договору від 01.07.2020 року №02/60 (а.с. 27, 94).
Листом від 27.07.2020 АТ «Миколаївобленерг» було проінформовано ПП «Дикий Сад» щодо правових та економічних підстав розрахунку періодичної плати за доступ до елементів інфраструктури  (а.с.40).
21.08.2020 відповідач надіслав на адресу позивача лист разом з підписаним договором від 01.07.2020 року з протоколом розбіжностей, відповідно до якого спірні пункти договору викладені у наступній редакції: 
- п.2.1. договору  « 2.1. Ціна договору становить 83126,28 грн. (вісімдесят три тисячі сто двадцять шість грн. 28 коп.), окрім цього 20% ПДВ у сумі 16625,26 грн. (шістнадцять тисяч шістсот двадцять п`ять  грн. 26 коп.), всього з ПДВ 99751,54 грн. (дев`яносто дев`ять тисяч сімсот п`ятдесят одна грн. 54 коп.) на місяць користування згідно розрахунку договірної ціни (Додаток №4), що є невід`ємною частиною цього Договору»;
- п.7.1. договору « 7.1. Цей Договір набирає чинності з 01 вересня 2020 року та діє протягом одного року.»;
- Додаток №4 до договору «Сторони дійшли згоди, що договірна ціна послуг по Договору становить 83126,28 грн. (вісімдесят три тисячі сто двадцять шість грн. 28 коп.), окрім цього 20 % ПДВ у сумі 16625,26 грн. (шістнадцять тисяч шістсот двадцять п`ять грн. 26 коп.), всього з ПДВ 99751,54 грн. (дев`яносто дев`ять тисяч сімсот п`ятдесят одна грн. 54 коп.) на місяць»;
- у таблиці Додатку № 4 до Договору в графі «Ціна без ПДВ, грн.» -« 7,96»;
- у таблиці Додатку № 4 до Договору в графі Сума, грн. (за місяць) – « 83 126,28»;
- у таблиці Додатку № 4 до Договору в графі «Сума» – « 83126,28»;
- у таблиці Додатку № 4 до Договору в графі «ПДВ» - « 16625,26»;
- у таблиці Додатку № 4 до Договору в графі «Разом з ПДВ» - « 99751,54».
Розглянувши протокол розбіжностей від 21.08.2020 року позивач вважаючи, що запропоновані відповідачем умови договору не відповідають вимогам діючого законодавства України, листом від 04.09.2020 року запропонував розглянути та підписати протокол узгодження розбіжностей від 02.09.2020року у строк до 08.09.2020 року, або повідомити про незгоду з запропонованим протоколом, в якому спірні пункти договору викладені в наступній редакції:
- п.2.1. договору « 2.1. Ціна договору становить 123 331,83 грн. (сто двадцять три тисячі триста тридцять одна грн. 83 коп.), окрім цього 20% ПДВ у сумі 24 666,37 грн. (двадцять чотири тисячі шістсот шістдесят шість грн. 37 коп.), всього з ПДВ 147 998,20 грн. (сто сорок сім тисяч дев`ятсот дев`яносто вісім грн. 20 коп.) на місяць користування згідно розрахунку договірної ціни (Додаток №4), що є невід`ємною частиною цього Договору.»;
- п.7.1. договору « 7.1. Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками Сторін (у разі їх наявності) та діє протягом одного року. Згідно ст. 631 Цивільного кодексу України Сторони домовились, що умови цього договору застосовуються до відносин між ними, які виникли з 01.07.2020 року.»;
- преамбулу Додатку №4 до договору «Сторони дійшли згоди, що договірна ціна послуг по Договору становить 123 331,83 грн. (сто двадцять три тисячі триста тридцять одна грн. 83 коп.), окрім цього 20 % ПДВ у сумі 24 666,37 грн. (двадцять чотири тисячі шістсот шістдесят шість грн. 37 коп.), всього з ПДВ 147 998,20 грн. (сто сорок сім тисяч дев`ятсот дев`яносто вісім грн. 20 коп.) на місяць.»;
- у таблиці Додатку № 4 до Договору в графі «Ціна без ПДВ, грн.» -« 11,81»;
- у таблиці Додатку № 4 до Договору в графі «Сума, грн. (за місяць) – « 123 331,83»;
- у таблиці Додатку № 4 до Договору в графі «Сума» - « 123 331,83»;
- у таблиці Додатку № 4 до Договору в графі «ПДВ» - « 24 666,37»;
- у таблиці Додатку № 4 до Договору в графі «Разом з ПДВ» - « 147 998,20».
Однак, станом на 09.09.2020року позивач не отримав у відповідь підписаний протокол узгодження розбіжностей або незгоду з запропонованим протоколом у зв`язку з чим звернувся до суду.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Судова колегія враховує, що в прохальній частині апеляційної скарги відповідач просить рішення господарського суду скасувати повністю, однак з тексту апеляційної скарги вбачається, що відповідач не згодний з рішення суду першої інстанції лише в частині узгодження ціни договору від 01.07.2020 в розмірі запропонованому позивачем 147   998,20 грн. (з ПДВ) за місяць, у зв`язку з цим, судова колегія переглядає рішення лише в цій частині. 
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.
Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.
Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ч. 1 ст. 632 ЦК України).
Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору (ч.ч. 2-3 ст. 181 ГК України). 
За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.
Відповідно до ч. 5, 6 ст. 181 ГК України сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов`язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.
У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо).
Відповідно до ст. 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.
У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.
Особливості визначення плати за доступ до об`єктів інфраструктури визначається ст.. 17 Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва……».  Відповідно до цієї статті плата за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу може складатися з одноразової та/або періодичної плати. При цьому  частина 3 ст.17 Закону передбачає що Ппріодична плата за доступ може встановлюватись виключно за наявності додаткових витрат власника інфраструктури об`єкта доступу на утримання елементів інфраструктури об`єкта доступу, пов`язаних з наданим доступом. Згідно із ч.4 Закону розмір плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу встановлюється договором з доступу згідно з методикою визначення плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу, затвердженою відповідно до цього Закону.
На виконання вимог ст..ст.9 та 17 Закону  наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості №622 від 10.12.2018 затверджено Методику визначення плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта електроенергетики.
Розділом ІІІ Методики врегульовано порядок формування періодичної плати за доступ до елементів інфраструктури об`єктів електроенергетики.
Так, відповідно до п. 1 розділу ІІІ Методики формування періодичної плати замовника за доступ до інфраструктури об`єкта електроенергетики включає визначення вартості доступу замовника до однієї одиниці (одного елемента) цієї інфраструктури, до якої (якого) застосовується коефіцієнт ускладнення робіт з експлуатації однієї одиниці (одного елемента) електроенергетичної інфраструктури у зв`язку із забезпеченням доступу до неї.
Відповідно до п. 2-4 розділу ІІІ Методики визначення вартості доступу до однієї одиниці (одного елемента) інфраструктури здійснюється для ПЛ або ПЛІ кожного класу напруги.
Визначена вартість доступу до однієї одиниці (опори) застосовується при визначенні плати за доступ до конструктивних елементів ТП, РП у разі їх використання для зовнішнього розміщення технічних засобів телекомунікацій.
Вартість експлуатації однієї одиниці (одного елемента) інфраструктури електроенергетики визначається на підставі нормованих обсягів робіт та витрат на ці роботи.
Вартість експлуатації однієї опори ПЛ, ПЛІ визначається на підставі нормованих обсягів робіт на 1 км лінії та витрат на ці роботи як частка загальних витрат на 1 км відносно нормованої (розрахункової) кількості опор.
Відповідно до п. 5 розділу ІІІ Методики у разі якщо власник (володілець) інфраструктури об`єкта електроенергетики відповідно до вимог чинного законодавства України не веде окремого обліку витрат на елементи інфраструктури електроенергетики, періодична плата визначається відповідно до розміру, встановленого частиною сьомою статті 17 Закону.
Пунктами 6-7 розділу ІІІ Методики періодична плата за доступ може встановлюватись виключно за наявності додаткових витрат власника (володільця) інфраструктури об`єктів електроенергетики на утримання елементів інфраструктури об`єкта електроенергетики, пов`язаних з наданим доступом.
Послуга транзиту кабельних ліній в інфраструктурі об`єкта електроенергетики не надається у зв`язку з тим, що в інфраструктурі об`єкта електроенергетики не розташовано будинкові розподільні мережі.
Розділом IV Методики врегульовано порядок визначення прямих витрат власника (володільця) інфраструктури об`єктів електроенергетики, пов`язаних з утриманням елементів інфраструктури об`єкта електроенергетики, якими користується замовник.
Розділом V Методики врегульовано підстави для перегляду розміру плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта електроенергетики.
Так, відповідно до п. 1, 2 розділу V Методики підставою для перегляду розміру плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта електроенергетики є зміна розміру мінімальної заробітної плати, зміна ставок податків і зборів, ставок орендної плати, зміна цін і тарифів на комунальні послуги, енергоносії, матеріальні ресурси.
Розмір плати за доступ до елементів інфраструктури, перелік яких визначений договором, не може змінюватися протягом одного року з дня укладення договору з доступу.
Системний аналіз положень ст. 17 Закону України «Про доступ до об`єктів…., п. 46, 47 Правил надання доступу до інфраструктури об`єкта електроенергетики, Методики дозволяє дійти висновку, що періодична плата за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу встановлюється виключно за наявності додаткових витрат власника інфраструктури об`єкта доступу на утримання елементів інфраструктури об`єкта доступу, пов`язаних з наданим доступом. Розмір плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу встановлюється договором з доступу згідно з методикою визначення плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу, затвердженою відповідно до цього Закону. 
Матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження наявності додаткових витрат позивача на експлуатацію 1 км ПЛ 0,4кВ, наявність яких відповідно до вимог ст. 17 Закону є обов`язковою для визначення плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта електроенергетики. 
При цьому запропонувавши відповідачу плату за доступ до об`єкта інфраструктури на рівні 11,81 грн. без ПДВ (14,17 грн. з ПДВ) за одну опору на місяць відповідно до положень ч. 7 ст. 17 Закону, АТ «Миколаївобленерго» посилалось на те, що не веде окремого обліку витрат на елементи інфраструктури електроенергетики. Однак колегія суддів не вбачає підстав для розрахунку ціни договору на підставі зазначеної норми, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що чинним законодавством передбачена відсутність обов`язку позивача вести облік відповідних витрат.  
Крім того, аказ АТ «Миколаївобленерго» від 27.04.2020 №309 «Про визначення розміру періодичної плати за доступ до елементів інфраструктури об`єктів електроенергетики АТ «Миколаївобленерго» є внутрішнім документом позивача та не носить загальнообов`язкового характеру, а тому не може бути підставою для зобов`язання відповідача вносити плату у визначеному позивачем розмірі.
Таким чином, наданий позивачем розрахунок плати не відповідає вищевикладеним нормам законодавства, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для викладення п. 2.1. договору та додатку №4 «розрахунок договірної ціни» до договору з доступу до елементів інфраструктури об`єктів АТ «Миколаївобленерго» від 01.07.2020 №02/60 у редакції позивача та задоволення відповідних вимог останнього, що безпідставно не було враховано судом першої інстанції.
Водночас слід зазначити, що приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд послався на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 29.09.2020 у справі №920/410/19, в якій дійсно викладені аналогічні обставити нарахування плати за доступ до елементів електроенергетики, водночас судом першої інстанції неправомірно було залишено без уваги ту обставини, що матеріали відповідної справи на відміну від даної справи містили розрахунки та відомості на підтвердження наявності додаткових витрат підприємства – власника мережі.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПП «Дикий Сад» підлягає задоволенню, а рішення господарського суду скасуванню, з прийняттям нового, про відмову у задоволенні позову. 
Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати з розгляду справи підлягають покладанню на позивача.
Щодо стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 4 204 грн., то колегія суддів зазначає наступне.
Судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
В матеріалах справи наявний Договір про надання правової (правничої) допомоги від 23.09.2020 (а.с. 77)  у справі з врегулювання спірних правовідносин, що склалися між ПП «Дикий Сад»   та АТ «Миколаївобленерго».
Згідно п 5 договору вартість послуг адвоката, що надаються, погоджена сторонами у розмірі 50 відсотків розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за одну годину роботи, що станом на дату кладення договору становить 1051грн.
Колегія суддів зазначає, що в апеляційній скарзі, відповідач просив стягнути з позивача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу адвоката понесені в апеляційній інстанції у розмірі 4 204,00грн.
На підтвердження понесення судових витрат ПП «Дикий Сад» надано Акт №АП-0007 приймання передачі наданих послуг на суму 4 204,00грн., зокрема підготовка та подання апеляційної скарги на оскаржуване рішення – 4 год.
Також, відповідачем було надано платіжне доручення №21272 від 22.04.2021 на суму 4 204,00   грн на підтвердження перерахування грошових коштів на адвокатські послуги згідно акту АП-0007, які і просив покласти на позивача.
Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Водночас, для включення всієї суми гонорару та фактичних витрат у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний, виправданий, що передбачено у ст.126 ГПК України та у ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, враховуючи фактичне понесення позивачем витрат у розмірі 4      204,00 грн., пов`язаних із розглядом даної справи, які узгодженні між ПП «Дикий Сад» та адвокатом Ремешевським Є.А. в акті приймання-передачі наданих послуг №АП-0007, що підтверджено платіжним дорученням №21272 від 22.04.2021, судова колегія вважає, що стягненню з позивача на користь відповідача підлягають витрати на професійну правничу допомогу адвоката понесені під час апеляційного перегляду справи у розмірі 4 204,00 грн.
Крім того, відповідно до ст.129 ГПК  України судові витрати з розгляду справи підлягають покладанню на позивача.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 277, 282-284 ГПК України, 
колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Дикий Сад» задовольнити, рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.03.2021 скасувати, прийняти нове, яким  в задоволенні позову відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» на користь Приватного підприємства «Дикий Сад» 3   153,00 грн. судового збору за подану та розглянуту апеляційну скаргу та  4   204,00 грн. витрати на професійну правничу допомогу адвоката понесені під час апеляційного перегляду справи.
Видачу наказів за постановою з зазначенням повних реквізитів сторін доручити Господарському суду Миколаївської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом строку, який обчислюються відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 03.06.2021.

Головуючий суддя:                                                            Головей В. М.

Судді:                                                                                Разюк Г.П.

                                                                                                    Савицький Я. Ф.