КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 758/2008/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6453/2021

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
08 червня 2021 року                                                                                       м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Коцюрби О.П., Білич І.М.,
за участю секретаря судового засідання Верес Ю.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Крекіна Михайла Дмитровича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 01 лютого 2021 року у складі судді Гребенюка В.В.,
у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Внутрішня виконавча служба» до ОСОБА_1 , третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Груп» про стягнення заборгованості,-
 
В С Т А Н О В И В :
 
У лютому 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «Внутрішня виконавча служба»  (далі - ТОВ «Внутрішня виконавча служба») звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1 , третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Груп» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Груп») про стягнення заборгованості.
 
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 01 лютого 2021 року заяву ТОВ «Внутрішня виконавча служба» задоволено, позов залишено без розгляду. У задоволенні клопотання представника відповідача Крекіна М.Д. про компенсацію здійснених витрат, пов`язаних з розглядом справи відмовлено.
 
В апеляційній скарзі адвокат Крекін М.Д. в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до того ж суду.
 
В обґрунтування апеляційної скарги, зазначено, що позивач подав заяву про залишення позову без розгляду під час розгляду справи по суті, а саме 29.01.2021 року - майже через два роки після відкриття провадження у справі.
 
Вказано, що судові засідання неодноразово відкладалися з ініціативи позивача, в той час як представник відповідача відвідував усі призначені судові засідання та заперечував їх відкладення. Такі дії позивача привели відповідача у стан правової невизначеності, оскільки було понесено чималі витрати на правничу допомогу у даній справі, в результаті розгляду якої не прийнято рішення по суті, а залишення позову без розгляду не перешкоджає позивачу повторно звернутися до суду з тієї ж підстави.
 
Зазначено, що часові обмеження щодо подачі заяви про залишення позову без розгляду, встановлені п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, створюють відповідні законні сподівання відповідача щодо неможливості залишення позовної заяви без розгляду під час розгляду справи по суті,  їх недотримання порушує принцип правової визначеності, що полягає у передбачуваності закону.
 
Крім того, звертає увагу суду, що висновок Верховного Суду у справі №712/13263/17, на який посилається суд першої інстанції, не може бути застосованийу даній справі, оскільки у наведеній справі позивач звернулася до суду першої інстанції під час дії норм ЦПК України 2004 року-до 15.12.2017 р. - та підготовче судове засідання у справі не було проведено, а заяву про проведення підготовчого засідання і залишення її позову без розгляду вона подала під час дії норм ЦПК України у новій редакції - після 15.12.2017 р. коли почав діяти Цивільний процесуальний кодекс (ЦПК) України в новій редакції, суд згідно з пунктом 5 частини 1 статті 257 ЦПК України міг залишити позов без розгляду, лише якщо позивач до початку розгляду справи по суті подасть заяву про залишення його позову без розгляду. Заява позивача про залишення її позову без розгляду подана після початку розгляду справи по суті, однак у даному випадку вона підлягала задоволенню, оскільки при відкритті провадження у справі позивач мав такі права, тому закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права учасників процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії у часі.
 
Також, вказує, що після початку розгляду справи по суті передбачено право позивача відмовитись від позову згідно зі статтею 206 ЦПК України, у той же час позивач  із такою заявою не звертався. Таким чином, справу необхідно направити для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України.
 
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Внутрішня виконавча служба», вважає, що районний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами процесуального права, які підлягають застосуванню та постановив законну та обґрунтовану ухвалу.  
 
У судовому засіданні адвокат Крекін М.Д. в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.
 
Інші учасники справи до суду не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку,  у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у їх відсутність, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
 
Заслухавши суддю - доповідача, вислухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
 
Як убачається з матеріалів справи, ухвалою Подільського районного суду м. Києва  від 18 лютого 2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду на 29.05.2019 року у загальному позовному провадженні (а.с. 25).
 
У період з 29.05.2019 року по 08.12.2020 року справа неодноразово призначалася до розгляду, проте відкладалася  за клопотанням позивача, третьої особи, неявкою до суду  учасників справи, а також знімалася з розгляду.
 
29 січня 2021 року ТОВ «Внутрішня виконавча служба» подано заяву про залишення позовної заяви без розгляду (а.с. 185).
 
Ухвалою Подільський районний суд міста Києва від 01 лютого 2021 року заяву позивача задоволено  й поданий по справі позов залишено позов без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України.
 
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Згідно з  п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
 
Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.
 
Подання до суду заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.
 
На ряду з цим, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежного від обґрунтованості позову.
 
А тому судом першої інстанції правильно застосовано правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі                         № 148/312/16-ц.
 
У зв`язку з чим посилання  апеляційної скарги про те, що вказаний вище висновок не може бути застосований у даній справі, колегія суддів відхиляє, як необґрунтований.
 
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для констатування  факту необґрунтованості дій позивача у зв`язку із зверненням до суду із заявою про залишення позову його без розгляду судом не встановлено.
 
Крім того, судом першої інстанції в задоволенні заяви про компенсацію здійснених витрат, пов`язаних з розглядом справи відмовлено.
 
Колегія суддів, вважає висновки суду з цих підстав обґрунтованими, враховуючи наступне.
 
Частиною п`ятою статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
 
Відповідно до частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
 
Частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.
 
Колегія суддів зауважує, що особі гарантується право на звернення до суду за захистом та право на позов. ЦПК України передбачає компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача.
 
Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суду має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.
 
Добросовісні дії позивача, спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів,не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист.
 
Слід вказати і про те, що позивач скористався своїм правом на звернення до суду з позовом. Факт звернення з таким і обрання позивачем певного способу відстоювання своїх інтересів у суді не слід вважати недобросовісною поведінкою чи такою, що свідчить про зловживання процесуальними правами. Доводів про те, що цей позов, поряд із іншими зі схожими предметами чи підставами, поданий не вперше, що могло б свідчить про певні дії, які б теоретично могли бути розцінені як недобросовісні, відповідачем не наведено.
 
Також, відповідачем не доведено, що позивач, діючи недобросовісно, пред`явив необґрунтований позов та не встановлено судом і те, що позивач мав на меті протиправну мету, а саме порушення прав чи інтересів відповідача.
 
Посилання відповідача на дії позивача, які  привели відповідача у стан правової невизначеності, оскільки було понесено  витрати на правничу допомогу у даній справі,  а також те, що залишення позову без розгляду не перешкоджає позивачу повторно звернутися до суду з тієї ж підстави є лише припущеннями та не можуть розцінюватися як доводи протиправної, недобросовісної поведінки позивача.
 
Враховуючи вказане, судом обґрунтовано відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача про компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
 
З урахуванням наведеного, стороною відповідача не наведено обставин та не надано на їх підтвердження доказів, які б дали змогу зробити висновок про необґрунтованість дій позивача у справі, що зумовили понесення відповідачем заявлених до стягнення витрат, і вказане виключає можливість для задоволення заяви про їх компенсацію із застосуванням частини п`ятої статті142 ЦПК України.
 
У відповідності до ч. 1 ст. 374 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
 
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Зважаючи на вказане, доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу - залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції - без змін, як таку, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу адвоката Крекіна Михайла Дмитровича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 01 лютого 2021 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.   
 
Повне судове рішення складено 14 червня 2021 року.

Суддя-доповідач:  

 
Судді: