КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
08 червня 2021 року
 
м. Київ
 
справа № 755/14454/20
провадження № 22-ц/824/8133/2021
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач)
суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф. 
за участю секретаря судового засідання - Парфенюк В.А.
 
учасники справи:
 
позивач  - ОСОБА_1 
відповідач - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Микільсько-Слобідська 2-Б»
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 
 
на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 29 березня 2021 року у складі судді  Гончарука В.П.
 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Микільсько-Слобідська 2-Б» про визнання протиправним та скасування рішення загальних зборів від 01 жовтня 2017 року, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення загальних зборів від 01 жовтня 2017 року згідно протоколу Загальних зборів ОСББ «Микільсько-Слобідська 2Б», складеного 23 жовтня 2017 року.
У січні 2021 року представник відповідача Гнатуш Н.В. звернулася до суду із заявою про закриття провадження у даній справі.
В обґрунтування заяви зазначала, що ОСББ це юридична особа, створена власниками для сприяння використання їх власного майна, управління, утримання і використання неподільного загального майна. 
Звертала увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №813/6286/15, зазначила, що подібні спори є найбільш наближеними до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи, а тому повинні розглядатися за правилами господарського судочинства.  
Таким чином, уважала, що спір має вирішуватися за правилами ГПК України незалежно від суб`єктного складу, за місцезнаходженням юридичної особи (ч.6 ст. 30 ГПК).
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 березня 2021 року провадження у справі закрито.
Не погоджуючись з указаною ухвалою, 08 квітня 2021 року представник позивача  ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції безпідставно закрив провадження у справі, допустив порушення норм матеріального і процесуального права, чим порушив право скаржника на відновлення своїх порушених інтересів. 
Зазначає, що постанови ВП ВС, на які посилається заявник та суд першої інстанції, взагалі не стосуються правовідносин, що виникають між співвласником та ОСББ, реалізацію яких передбачено Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», а також не стосуються реалізації права співвласника на визнання загальних зборів ОСББ незаконними.
Наголошує на тому, що судом першої інстанції не взято до уваги того, що заяву про закриття провадження подала до суду від імені ОСББ «Микільсько-Слобідська 2-Б»     Гнатуш Н.В., дані про яку в Єдиному реєстрі адвокатів України відсутні.
11 травня 2021 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив представника відповідача Гнатуш Н.В. , в якому остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції - без змін; стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати у розмірі 10 000 грн. 
02 червня 2021 року до апеляційного суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача Гнатуш Н.В. , в яких остання зазначає, що спір підлягає розгляду господарським судом, зокрема з огляду на те, що на порядок денний загальних зборів були винесені питання, що стосуються діяльності органів управління ОСББ «Микільсько-Слобідська 2-Б», як юридичної особи, та безпосередньо пов`язані з діяльністю та управлінням зазначеною юридичною особою.
Представник позивача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала та просила задовольнити з підстав, наведених у скарзі.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала та просила залишити без змін ухвалу суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що спір між співвласником нерухомого майна - членом ОСББ та самим ОСББ, створення якого оскаржується, є подібним до корпоративного спору.
Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.
Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом прав, свобод чи інтересів.
Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачено в статті 19 ЦПК України: суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Можна зробити висновок, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції і розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин в усіх випадках, за виключенням, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне.
По-друге, таким критерієм є суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).
У частинах першій, другій статті 4 ГПК України закріплено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. 
Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов`язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, правами та обов`язками учасників (засновників, акціонерів, членів) такої особи, крім трудових спорів.
Таким чином, критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.
Згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах.
Згідно зі статтею 385 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту. Об`єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону.
Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України від 29 листопада 2001 року № 2866-III «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (далі - Закон № 2866-III).
Статтею 1 цього Закону встановлено, що ОСББ - це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.
Основна діяльність ОСББ полягає в здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.
Отже, вищезазначений Закон визначає ОСББ як юридичну особу, створену власниками для сприяння використання їх власного майна, управління, утримання і використання неподільного та загального майна.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, зокрема справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.
Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від  26 лютого 2020 року у справі 473/2005/19.
З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що  ОСОБА_1 є власником житлового приміщення АДРЕСА_1 та, звертаючись до суду, не погоджується і просить визнати протиправним та скасувати рішення загальних зборів від 01 жовтня 2017 року, оскільки вважає, що при проведенні загальних зборів було порушено процедуру проведення.
Таким чином, зважаючи на те, що позивач є власником в ОСББ «Микільсько-Слобідська 2Б» та його членом, не погоджується з рішенням загальних зборів у зв`язку з порушенням, на думку позивача, процедури проведення таких зборів, спір між співвласником нерухомого майна - членом ОСББ та самим ОСББ, створення якого оскаржується, є подібним до корпоративного спору.
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що спір у даній справі слід розглядати за правилами господарської юрисдикції.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена без додержання норм матеріального і процесуального права, не спростовують та не містять достатнього обґрунтування, що могло би стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За викладених обставин, колегія суддів доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали місцевого суду - без змін, як такої, що є законною та  такою, що постановлена з дотримання норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 29 березня 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та   може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.
 
 Повне судове рішення складено «08» червня 2021 року.

Головуючий                                                                                   В.А. Кравець
 
Судді                                                                                                О.В. Желепа
 
                                                                                                                      О.Ф. Мазурик