ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року	Львів	Справа № 260/67/21 пров. № А/857/8309/21	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                           Шевчук С.М.,  
суддів                                                                         Іщук Л.П., Кухтея Р.В., 
за участі секретаря судового засідання                    Чопко Ю.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення  Закарпатського окружного адміністративного суду  від 31 березня 2021 року (рішення ухвалене в м. Ужгороді за правилами  спрощеного позовного провадження, судом під головуванням судді Плеханова З.Б., дата складення повного тексту рішення – не зазначена)  у справі № 260/67/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Мукачівського міського відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ТзОВ "ОТП Факторинг Україна" про визнання протиправними та скасування постанов, суд-
В С Т А Н О В И В :
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Мукачівський міський відділ Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ)  про визнання протиправними та скасування постанов головного державного виконавця Мукачівського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Хабарова Валерія Валерійовича від 18 грудня 2020 року по виконавчому провадженню ВП №63958126 про відкриття виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору у розмірі 34072,43 грн.
Рішенням  Закарпатського окружного адміністративного суду  від 31 березня 2021 року у задоволенні  позову ОСОБА_1 до Мукачівського міського відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що  примусового стягнення за виконавчим листом № 2-3599/09 не відбулося, як наслідок відсутні підстави  для стягнення виконавчого збору.
Відповідач, третя особа своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, відповідно до частини 4    статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України    (далі    КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Учасники справи були повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені у відповідності до вимог ст. 268 КАС України, шляхом надіслання повідомлень на електронні пошти зазначених учасників справи та на номер телефону, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання учасники справи не прибули, про причини неприбуття не повідомили. Клопотань про відкладення слухання справи учасники справи не направляли.
В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ          
Ухвалюючи рішення про відмову у  задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що станом на 18.12.2020 року  стаття 27 Закону України "Про виконавче провадження» передбачала, що виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Судом враховано, що відповідно до положень приведеної норми закону (в редакції на дату виникнення спірних правовідносин) державний виконавець  одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження зобов`язаний винести постанову про стягнення виконавчого збору.  При цьому суд дійшов висновку, що посилання позивача  на те, що постанова про стягнення виконавчого збору може бути винесена тільки в разі фактичного виконання рішення є помилковим.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на виконанні  в Мукачівському міському відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) знаходиться ВП №63958126 з виконання виконавчого листа поданого Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна"  на виконання рішення  у цивільній справі № 2-3599/09 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ "ОТП Банк" заборгованості за кредитним договором.
18 грудня 2020 року Головний державний виконавець Мукачівського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Хабаров Валерій Валерійович, на виконанні у якого перебуває вказаний виконавчий лист, виніс  в межах виконавчого провадження №63958126 постанови про відкриття виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору у розмірі 34072,43 грн (а.с. 6 та 7).
Не погоджуючись з вказаними постановами, позивач звернувся до суду з позовом про їх оскарження.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до  ст. 74 Закону України від 2 червня 2016 р. № 1404-VIII «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Ураховуючи наведене, крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного нормами процесуального законодавства, Закон України «Про виконавче провадження» встановлює спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства. 
Аналогічна правова позиція викладена у  постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15, постановах Великої Палати Верховного Суду:  від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17; від 17 жовтня 2018 року у справі № 826/5195/17;  від 03 квітня 2019 року у справі №370/1034/15-ц.
Як наслідок, спір про оскарження постанов державного виконавця про відкриття виконавчого провадження підсудний  суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Позаяк, у даній справі  виконавчий лист видано Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області у цивільній справі, то  спір про визнання протиправним та скасування постанови головного державного виконавця Мукачівського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Хабарова Валерія Валерійовича від 18 грудня 2020 року про відкриття виконавчого провадження  з виконання  вказаного виконавчого листа  підсудний Мукачівському міськрайонному суду Закарпатської області в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Частиною 1 ст. 319 КАС України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно    статтями 238,    240    цього Кодексу.
Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених    статтею 19 КАС України, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.
За наведених обставин, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні  позовної вимоги про визнання протиправним та скасування постанови головного державного виконавця Мукачівського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Хабарова Валерія Валерійовича від 18 грудня 2020 року про відкриття виконавчого провадження  з виконання  виконавчого листа  №2-3599/09, виданого Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області 27.08.2010 року підлягає скасуванню з ухваленням у названій частині нового судового рішення про закриття провадження за вказаною позовною вимогою,  як такою що  не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Відносно ж позовної вимоги про визнання протиправними та скасування постанов головного державного виконавця Мукачівського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Хабарова Валерія Валерійовича від 18 грудня 2020 року по виконавчому провадженню ВП №63958126 про стягнення виконавчого збору у розмірі 34072,43 грн, то як слідує із змісту ст. 74 Закону України від 2 червня 2016 р. № 1404-VIII «Про виконавче провадження» вказаний спір підсудний адміністративному суду.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусовому виконанню підлягають постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди.
Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно з статтею 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (надалі також - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.
Частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до частини 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому    статтею 27    цього Закону.
З матеріалів справи вбачається, що підставою для  винесення оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 34072,43 грн слугували положення ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до приписів названої норми Закону (в редакції станом на дату винесення оскаржуваної постанови) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України (ч. 1 ст.27).
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (ч. 2 ст. 27).
Відповідно до частини 4 ст. 27 названого Закону, державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). 
Відтак,  виконавчий збір підлягає стягненню у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом. При цьому, постанова про стягнення такого збору виноситься одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.
Частиною 5 ст. 27 цього ж Закону 5 передбачено виключний перелік випадків за яких  виконавчий збір не стягується:
1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;
2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;
3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому    Законом України    "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";
4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;
5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;
6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до    Закону України    "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
У разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання. У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню (ч.6 та 7 ст. 27).
Позивачем не надано доказів та не доведено обставин наявності жодної  із підстав перелічених вище  за яких виконавчий збір не підлягає стягненню з позивача. 
Водночас, колегія суддів відхиляє  доводи апеляційної скарги з приводу  відсутності підстав для стягнення  виконавчого збору  з позивача, оскільки  на дату винесення оскаржуваної постанови приведені положення ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» не пов`язували стягнення виконавчого збору з фактичним виконанням зобов`язань за судовим рішенням та виконавчим листом. 
Відносно ж доводів позивача з покликанням на судову практику в інших спорах, то колегія суддів зазначає, що  вказані справи є різними, як по суті так і за положеннями законодавства,  які у різний часовий проміжок по різному регулювали питання стягнення виконавчого збору. 
Приведені у апеляційній скарзі доводи, висновку суду у цій частині не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними. Доводи апеляційної скарги у вказаній частині не спростовують законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Відтак, рішення  суду першої інстанції у вказаній частині прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. 287, ст. 308, ст. 315, ст. 319, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  
                                             П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення  Закарпатського окружного адміністративного суду  від 31 березня 2021 року у справі № 260/67/21  скасувати  у частині, яка стосується  відмови у  задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Мукачівського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Хабарова Валерія Валерійовича від 18 грудня 2020 року про відкриття виконавчого провадження  з виконання  виконавчого листа  №2-3599/09, виданого Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області 27.08.2010 року.
Ухвалити у названій частині постанову, якою провадження у справі за позовною вимогою ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування постанови головного державного виконавця Мукачівського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Хабарова Валерія Валерійовича від 18 грудня 2020 року про відкриття виконавчого провадження  з виконання  виконавчого листа  №2-3599/09, виданого Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області 27.08.2010 року  - закрити як таке, що  не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
У решті рішення  Закарпатського окружного адміністративного суду  від 31 березня 2021 року у справі № 260/67/21 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Р. В. Кухтей  	
Повне судове рішення складено 10 червня 2021 року.