Постанова
Іменем  України                                
 
26 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 456/2562/17
 
провадження № 61-5900 св 20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю.,                           Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія» Інвент»;
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;
треті особи: реєстраційна служба Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області, приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Навальковська Мирослава Миколаївна, приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Дутко Олена Володимирівна, ОСОБА_3 , служба у справах дітей виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області;
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Ніткевича А. В.,                       Бойко С. М., Копняк С. М.,

ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2017 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі -                 ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом доОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: реєстраційна служба Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області, приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Навальковська М. М., приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Дутко О. В., ОСОБА_3 , служба у справах дітей виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області, про визнання договору недійсним та застосування наслідків його недійсності.
 
Позовна заява мотивована тим, що 18 липня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (далі -ВАТ «Кредитпромбанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк» (далі - ПАТ «Кредитпромбанк»), та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за яким банк надав останній кредит у розмірі                   59 тис. доларів США із розрахунку 12,7% річних строком до 16 липня                  2027 року.
Відповідно до пункту 2.1.1. кредитні кошти надавалися на купівлю квартири, загальною площею 55,8 кв. м, житловою площею 33,4 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
У той же день для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором міжбанком та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Чернилевською М. М. за реєстровим номером 5021, згідно з яким предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 18 липня 2007 року приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Чернилевською М. М. за № 5015, витяг з Державного реєстру правочинів № 4307194.
26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого AT «Дельта Банк» набуло право вимоги, в тому числі по кредитному договору                   від 18 липня 2007 року та іпотечним договором, укладеним між                                       ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 .
Заочним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області                    від 19 лютого 2016 року позов AT «Дельта Банк» до ОСОБА_2 задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 18 липня 2007 року, а саме квартиру АДРЕСА_1 , шляхом визнання права власності на квартиру за ПАТ «Дельта Банк» у рахунок виконання основного зобов`язання щодо оплати заборгованості за кредитним договором від 18 липня 2007 року                            у розмірі 2 805 492 грн 65 коп., з яких: тіло кредиту у розмірі 1 269 110 грн                   48 коп., відсотки у розмірі 1 174 822 грн 26 коп., пеня у розмірі 323 366 грн                   96 коп., 3 % річних від простроченої заборгованості по тілу кредиту у розмірі 11 227 55 грн, 3% від простроченої заборгованості по процентам у розмірі 26 965 грн 40 коп.
Проте банк не може виконати вказане рішення суду, реалізувавши своє право іпотекодержателя, оскільки відповідно до Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 05 серпня 2008 року, реєстровий                 № 3393, посвідченого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Навальковською М. М., дата державної реєстрації 07 серпня 2008 року.
Додатково встановлено, що 28 липня 2008 року приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Дутко О. В. на підставі заяви ВАТ «Кредитпромбанк» про вилучення обтяження об`єкта нерухомого майна від 28 липня 2008 року № 13/83-304/05Z вилучено обтяження за № 5323378, а саме заборона на нерухоме майно квартиру за адресою: квартири АДРЕСА_1 , та на підставі повідомлення про вилучення запису з реєстру іпотек  від 28 липня 2008 року № 13/83-303/05Z ВАТ «Кредитпромбанк» вилучено обтяження за № 5323489, а саме іпотека на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .
У відповіді уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Кредитпромбанк» Тімоніна О. О. від 16 червня 2017 року вих.№ 4642 зазначено, що у базі даних вихідної кореспонденції відсутня інформація щодо вихідної кореспонденції ПАТ «Кредитпромбанк»                                від 28 липня 2008 року за номерами 13/83-304/052 та 13/83-303/052.
Відповідно до пункту 3.1.1. іпотечного договору іпотекодавець був зобов`язаний не вчиняти дій, пов`язаних із зміною права власності на предмет іпотеки та відповідно до пункту 3.1.2. не відчужувати предмет іпотеки та не передавати його в наступну іпотеку або оренду без письмової згоди іпотекодержателя. Такої згоди ні ПАТ «Кредитпромбанк», ні АТ «Дельта Банк» не надавало.
Вважало, що договір купівлі-продажу від 05 серпня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Навальковською М. М., укладений між відповідачами,                     є нікчемним відповідно до частини третьої статті 12 Закону України «Про іпотеку».
Ураховуючи викладене, ПАТ «Дельта Банк» просило суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 05 серпня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Навальковською М. М. за реєстровим № 3393, дата державної реєстрації                  07 серпня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; застосувати наслідки недійсності договору купівлі-продажу від 05 серпня 2008 року, зокрема вилучити з Реєстру прав власності на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності 07 серпня 2008 року за                  ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири                                       від 05 серпня 2008 року; поновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно обтяження нерухомого майна, (заборона відчуження та обтяження нерухомого майна іпотекою) об`єкта нерухомості, розташованого по АДРЕСА_1 , на                                      підставі іпотечного договору від 18 липня 2007 року, укладеного між                            ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 . 
 
Короткий зміст судових рішень  
 
Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 січня 2019 року у складі судді Саса С. С. у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на час укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу спірної квартири                       від 05 серпня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , вказана квартира під забороною та/або арештом не перебувала, жодних обмежень щодо розпорядження квартирою не було, обтяження на вказану квартиру було знято приватним нотаріусом Дутко О. В. на підставі заяви                                         ВАТ «Кредитпромбанк» про вилучення обтяження об`єкта нерухомого майна від 28 липня 2008 року № 13/83-304/05Z, а тому відсутні підстави для визнання недійсним оспорюваного договору купівлі-продажу квартири.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Львівського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 січня 2019 року скасовано                        й ухвалено нове судове рішення, яким позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 05 серпня 2008 року посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Навальковською М. М. за реєстровим № 3393, дата державної реєстрації від 07 серпня 2008 року, укладений між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Застосовано наслідки недійсності договору купівлі-продажу від 05 серпня 2008 року, вилучено з Реєстру прав власності на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності від 07 серпня 2008 року за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05 серпня 2008 року.
Поновлено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про обтяження нерухомого майна, (заборона відчуження та обтяження нерухомого майна іпотекою) об`єкта нерухомості, що за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі іпотечного договору                   від 18 липня 2007 року, укладеного між ПАТ «Кредитпромбанк» (правонаступник ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_2 . Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Постанова апеляційного суду мотивовано тим, що іпотека щодо нерухомого майна була зареєстрована належним чином, а той факт, що на момент укладення спірного договору купівлі-продажу з Державного реєстру іпотек було вилучено запис про обтяження спірного нерухомого майна, сам по собі не може слугувати підставою для висновку про те, що іпотекодавець мав право вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо йому було достеменно відомо про встановлену заборону відчужувати предмет іпотеки.
Відповідно до частини третьої статті 12 Закону України «Про іпотеку» правочин щодо відчуження іпотечного майна є недійсним незалежно від того, чи було зареєстроване таке обтяження відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на час його укладення, якщо про встановлену заборону сторонам правочину було відомо.
Таким чином, незважаючи на те, що на момент укладення спірного договору купівлі-продажу з Державного реєстру іпотек було вилучено запис про обтяження спірного нерухомого майна, іпотечний договір укладений між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 не було припинено, оскільки заборгованість за кредитним договором не була погашена, відтак, остання не мала права без згоди іпотекодержателя розпоряджатися нерухомим майном, при цьому їй було достеменно відомо про встановлену заборону відчужувати предмет іпотеки.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У березні 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просила оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права,й залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року у справі № 6-201цс14, також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 640/18397/15-ц та від 13 листопада 2019 року у справі № 755/513/18, що не відповідає вимогам пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової                             палати Касаційного цивільного суду від 01 червня 2020 року касаційне провадження у справі відкрито, витребувано цивільну справу                                              № 456/2562/17 із Стрийського міськрайонного суду Львівської області.
 
У червні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду. 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 жовтня 2020 року товариство з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія» Інвент» залучено до участі у справі правонаступником публічного акціонерного товариства «Дельта Банк».
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2021 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що на момент укладення спірного договору купівлі-продажу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спірна квартира не мала статусу предмета іпотеки, а тому положення                                   статті 23 Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин застосуванню не підлягають.
Вказувала, що суд апеляційної інстанції при обчислення строку позовної давності, про застосування якої вона заявляла до суду першої інстанції, не враховував той факт, що на момент набуття права вимоги 26 червня                         2013 року за кредитним договором від 18 липня 2007 року позивач міг довідатися про існування спірного договору купівлі продажу від 05 серпня 2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . 
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У липні 2020 року ПАТ «Дельта Банк» подало відзив на касаційну скаргу,                           в якому зазначило, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, підстави для скасування судового рішення апеляційного суду відсутні. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
18 липня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (далі -ВАТ «Кредитпромбанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк» (далі - ПАТ «Кредитпромбанк»), та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за яким банк надав останній кредит у розмірі 59 тис. доларів США із розрахунку 12,7% річних строком до 16 липня 2027 року.
 
Відповідно до пункту 2.1.1. кредитні кошти надавалися на купівлю квартири, загальною площею 55,8 кв. м, житловою площею 33,4 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
 
У той же день для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Чернилевською М. М. за реєстровим номером 5021, згідно з яким предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 18 липня 2007 року приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Чернилевською М. М. за № 5015, витяг з Державного реєстру правочинів № 4307194.
 
26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого AT «Дельта Банк» набуло право вимоги, в тому числі по кредитному договору                   від 18 липня 2007 року та іпотечним договором, укладеним між                                       ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 .
 
Заочним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області                    від 19 лютого 2016 року позов AT «Дельта Банк» до ОСОБА_2 задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 18 липня 2007 року, а саме квартиру АДРЕСА_1 , шляхом визнання права власності на квартиру за ПАТ «Дельта Банк» у рахунок виконання основного зобов`язання щодо оплати заборгованості за кредитним договором від 18 липня 2007 року                            у розмірі 2 805 492 грн 65 коп., з яких: тіло кредиту у розмірі 1 269 110 грн                   48 коп., відсотки у розмірі 1 174 822 грн 26 коп., пеня у розмірі 323 366 грн                   96 коп., 3 % річних від простроченої заборгованості по тілу кредиту у розмірі 11 227 55 грн, 3% від простроченої заборгованості по процентам у розмірі 26 965 грн 40 коп.
 
28 липня 2008 року приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Дутко О. В. на підставі заяви                                   ВАТ «Кредитпромбанк» про вилучення обтяження об`єкта нерухомого майна                     від 28 липня 2008 року № 13/83-304/05Z вилучено обтяження за № 5323378,        а саме заборона на нерухоме майно квартиру за адресою: квартири АДРЕСА_1 , та на підставі повідомлення про вилучення запису з реєстру іпотек від 28 липня 2008 року № 13/83-303/05Z ВАТ «Кредитпромбанк» вилучено обтяження за № 5323489, а саме іпотека на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .
 
З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 84784536, вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі продажу, посвідченого 05 серпня 2008 року приватним нотаріусом Стрийського районного округу Навальковською М. М., реєстр № 3393, за умовами якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_1 .
 
З довідки комунального підприємства «Надія» від 23 жовтня 2017 року                           № 3919 встановлено, що ОСОБА_1 проживає у АДРЕСА_1 разом з дочкою - ОСОБА_5 , 1995 року народження, та сином - ОСОБА_6 , 2011 року народження.
 
У відповіді уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Кредитпромбанк» Тімоніна О. О. від 16 червня 2017 року вих. № 4642 зазначено, що у базі даних вихідної кореспонденції відсутня інформація щодо вихідної кореспонденції ПАТ «Кредитпромбанк»                                від 28 липня 2008 року за номерами 13/83-304/052 та 13/83-303/052.
 
У зв`язку із смертю приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Дутко О. В. не виконано вимогу суду про надання копії нотаріальної справи та документів, на підставі яких нотаріус 28 липня 2008 року здійснила вилучення записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно обтяження стосовно спірного об`єкта нерухомості, а у відповіді Львівського державного нотаріального архіву від 21 вересня 2018 року № 2299 зазначено, що розпорядження або документи по накладенню чи зняттю заборон від 28 липня 2008 року на зберігання у вказану установу не передавалися.
 
2.              Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає. 
 
Кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України).
 
Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним.
 
Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
 
У частині першій статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.
 
Якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний) правочин (частини друга, третя статті 215 ЦК України).
 
Відповідно до частини третьої статті 12 Закону України «Про іпотеку» правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.
 
У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада                      2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом, та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом.
 
Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.
 
Аналізуючи наведені правові норми, слід зазначити, що нікчемними правочинами (недійсними в силу закону) є правочини, про нікчемність яких вказано у відповідних нормах закону.
 
Однак у разі невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та при наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину (пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).
 
У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність в силу закону у зв`язку з її оспоренням та не визнанням іншими особами.
 
Відповідно до частини третьої статті 12 Закону України «Про іпотеку» правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.
 
Судом встановлено, що відсутні докази, які б підтверджували надання іпотекодержателем майна на момент укладення договору купівлі-продажу від 05 серпня 2008 року згоди на відчуження предмета іпотеки.
 
Відтак, ОСОБА_1 не набула права власності на спірну нерухомість за договором купівлі-продажу від 05 серпня 2008 року, укладеного із        ОСОБА_2 в силу нікчемності зазначеного договору, яка встановлена                               статтею 12 Закону України «Про іпотеку».
 
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) та від 29 травня 2019 року у справі № 501/1703/16-ц (провадження № 14-138цс19) викладено правовий висновок про те, що якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача.
 
За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
За таких обставин Верховний Суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» про визнання спірного договору купівлі-продажу недійсним у зв`язку з обранням позивачем неналежного способу захисту права, зазначивши при цьому, що договір договору купівлі-продажу від 05 серпня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Навальковською М. М. за реєстровим № 3393, дата державної реєстрації                  07 серпня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ,                 є недійсним у силу закону (нікчемним).
 
Разом з тим є правильними висновки апеляційного суду про необхідність застосування наслідків недійсності спірного правочину.
 
Згідно з частиною першою статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Постанову Львівського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства«Дельта Банк» про визнання договору купівлі-продажу недійсним скасувати.
 
У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання договору купівлі-продажу недійсним відмовити.
 
В іншій частині постанову Львівського апеляційного суду від 25 лютого                2020 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                     Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
                                                                                                            
                                                                                                            О. М. Осіян
                                                                                                            
Н. Ю. Сакара
 
                                                                                                    В. В. Шипович