ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 377/94/21                                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Бабич Н.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  09 червня 2021 року                                                                       м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                             Ганечко О.М.,
суддів                                                                                              Кузьменка В.В.,
                                                                                                    Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 29 березня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділення поліції № 2 Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, Головного управління Національної поліції в Київській області, третя особа - Поліцейський СРПП № 1 Славутицького ВП Броварського ВП ГУ НП в Київській області Січко Роман Борисович про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

  В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділення поліції № 2 Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, Головного управління Національної поліції в Київській області, третя особа - Поліцейський СРПП № 1 Славутицького ВП Броварського ВП ГУ НП в Київській області Січко Роман Борисович, у якому просив скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності серії ГАА № 143386 за відсутністю складу правопорушення та повернути судовий збір в розмірі 454 гривні.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.02.2021 року поліцейський СРПП № 1 Славутицького ВП старший сержант поліції Січко Р.Б. склав на позивача постанову серії ГАА № 143386 за ст. 44-3 КУпАП, якою наклав адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 170 гривень. Згідно з постановою, 10.02.2021 року, о 10 годині 30 хвилин, позивач перебував у магазині « Сільпо » за адресою: м. Славутич, Привокзальна площа, 5, без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема, без респіратора або захисної маски, що закриває ніс та рот, в тому числі виготовлених самостійно. Позивач, дійсно, знаходився у магазині « Сільпо » у вказаний у постанові час без засобу індивідуального захисту, оскільки вважає таку вимогу незаконною та такою що не відповідає Конституції України, оскільки посягає на його право на вільне безперешкодне дихання, свободу переміщення, порушує соціальні зв`язки, руйнує сталі традиції суспільства. У вказаному магазині він намагався здійснити закупки, але продавець, відмовив йому у реалізації його прав, які передбачені ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» за ознакою відсутності маски на обличчі позивача. Водночас, продавець обслуговував інших відвідувачів магазину, що було, як вважає позивач, явною дискримінацією по відношенню до нього. Тому він зателефонував на лінію 102 та викликав наряд поліції, щоб захистити свої порушені права. По прибуттю наряду поліції, зокрема, старшого сержанта поліції Січка Р.Б. , на нього було складено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності серії ГАА №  143386, яку він вважає незаконною. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та при складенні оскаржуваної постанови, старший сержант поліції Січко Р.Б. посилався на постанову Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641, якою на території України введено карантин та другу частину ст. 44-3 КУпАП, та не взяв до уваги заперечення позивача та посилання на закони і Конституцію України. Посилаючись на ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, ст. ст. 30, 40 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», п.4 ст.17 Закону України «Про правовий режим надзвичайного стану», позивач вважає, що введення режиму надзвичайного стану є необхідною умовою для введення карантинно-обмежувальних заходів. Відповідно до ст. 5 Закону України « Про правовий режим надзвичайного стану», надзвичайний стан в Україні або в окремих місцевостях вводиться Указом Президента України, який підлягає затвердженню Верховною Радою України протягом двох днів з моменту звернення Президента України. На сайті офіційного інтернет-представництва Президента України відомості про такі накази у проміжок часу з 01.01.2019 по 14.02.2021 року відсутні. В обґрунтування позову посилався також на ст. ст. 8, 19, 64 Конституції України та п.3.2 Рішення КСУ від 28.08.2020 року № 1-14/2020(230/20) у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та етапів послаблення протиепідеміологічних заходів…», згідно з яким, таке обмеження може встановлюватися виключно законом. Посилався на ст. ст. 6, 7, 8 Закону України «Про Національну поліцію». 
Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 29 березня 2021 р. позовну заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Постанову серії ГАА № 143386 по справі про адміністративне правопорушення від 10 лютого 2021 року, складену поліцейським СРПП №1 Славутицького ВП старшим сержантом поліції Січком Романом Борисовичем відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, - залишено без змін.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального/процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.05.2021 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 09.06.2021.
Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 10 лютого 2021 року поліцейським СРПП № 1 Славутицького ВП старшим сержантом поліції Січком Романом Борисовичем винесено постанову серії ГАА № 143386 по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення вигляді штрафу в розмірі 170 гривень.
Відповідно до змісту вказаної постанови, 10.02.2021, о 10 годині 30 хвилин, ОСОБА_1 перебував у магазині «Сільпо» за адресою: м. Славутич, Привокзальна площа, 5, без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема, без респіратора або захисної маски, що закриває ніс та рот, у тому числі, виготовлених самостійно, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 гривень.
Не погоджуючись з вказаною постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, вважаючи її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 44-3 КУпАП. Судом було встановлено, що позивач, дійсно, вчинив адміністративне правопорушення, а саме: порушив правила щодо карантину, тобто, перебував у громадському будинку під час дії карантину без вдягнутого засобу індивідуального захисту, зокрема респіратора або захисної маски, що закриває ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, передбачене ч. 2 ст. 44-3 КУпАП. Свої дії позивач пояснює тим, що він свідомо не виконує зазначені вимоги, оскільки вважає їх незаконними та такими, що не відповідають нормам Конституції України. У даному випадку, надані позивачем докази не підтверджують незаконність дій відповідача, у зв`язку із чим, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що є підставою для відмови в задоволенні адміністративного позову. 
Натомість, апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх помилковими, адже судом не було застосовано приписи Конституції України та принцип верховенства права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до положень статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Так, ст. 29 Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.
З 12 березня 2020 року по 31 квітня 2021 року на усій території України встановлено карантин, відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами), від 20 травня 2020 року № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів", та від 22 липня 2020 року № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України).
Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від                    06 листопада 2020 року № 1000-IX, статтю 44-3 КУпАП доповнено частиною другою, відповідно до якої, перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, - тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (від 170 до 255 грн.).
Надано право розглядати справи про дотримання цих протиепідемічних заходів виконавчим комітетам сільських, селищних, міських рад, а також Національній поліції, органам державної санітарно-епідеміологічної служби.
Окрім цього, пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" встановлено заборони, порушення яких призводить до притягнення до відповідальності за ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зокрема, за приписами ч. 2 статті 44-3 КУпАП, на території України на період дії карантину забороняється перебування в громадських місцях, будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, тягне за собою адміністративну відповідальність і стягнення.
Відповідно до ст. 41 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.
Згідно з нормами ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію», поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України.
Із змісту ст. 247 КУпАП вбачається, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
За приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями відеозапису     чи     засобів     фото -     і     кінозйомки, відеозапису,     які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно із ст. 252 цього Кодексу, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Виходячи з наведеного, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.
Виходячи зі змісту позову та наданих пояснень, позивач не заперечує, що перебував у приміщенні магазину без засобів індивідуального захисту, що також підтверджується фототаблицею, наданою відповідачем. Вчинення позивачем адміністративного правопорушення також підтверджено письмовими поясненнями ОСОБА_3 , старшого охоронника магазину « Сільпо », зі змісту яких видно, що 10.02.2021 у приміщенні магазину « Сільпо » знаходився громадянин без захисної маски, на зауваження та прохання одягти захисну маску не реагував, сказав щоб викликали поліцію. Коли прибули працівники поліції, громадянин ОСОБА_1 на зауваження поліції також не реагував та відмовився одягти маску, в зв`язку з чим, працівниками поліції було винесено постанову про притягнення останнього до адміністративної відповідальності.
Також на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.44-3 КУпАП, суду відповідачем надано рапорт старшого інспектора-чергового Славутицького ВП Броварського ВП ГУНП в Київській області Яковенка О.М., з якого вбачається, що 10.02.2021 року отримано заяву та зареєстровано ЄО за № 413 від 10.02.2021 за результатами повідомлення зі служби 102, яке надійшло 10.02.2021 року о 10 годині 38 хвилин, про те, що 10.02.2021, о 10 годині 38 хвилин, за адресою: м.Славутич, площа Привокзальна, заявник ОСОБА_1 повідомив, що в магазині «Сільпо» відмовляються обслуговувати заявника без захисної маски, просить направити наряд. По прибуттю на місце події було встановлено, що заявник ОСОБА_1 перебував в магазині «Сільпо» м. Славутич без засобів індивідуального захисту, а саме, без захисної маски. Відносно ОСОБА_1 винесено постанову за ч.2 ст.44-3 КУпАП серії ГАА № 143386.
Крім того, у позовній заяві позивач ОСОБА_1 підтверджує факт перебування його у визначений в оскаржуваній постанові час у магазині « Сільпо » без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема, без респіратора або захисної маски, що закриває ніс та рот у тому числі виготовлених самостійно.
Аналіз і співставлення доказів, наданих учасниками справи свідчать, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 44-3 КУпАП.
Отже, є очевидним та доведеним факт невиконання позивачем вимог закону, що ставило під загрозу життя та здоров`я усіх осіб, які перебували на час виявлення правопорушення у приміщенні.
Більш того, не виконавши встановлені Кабінетом Міністрів України карантинні обмеження, позивач свідомо поставив під загрозу життя та здоров`я інших людей.
Гарантоване  статтею 55 Конституції України,  і конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
Всі наведені доводи містять посилання на порушення процедури, однак, позивач жодним чином не зазначає що не порушував протиепідемічних заходів. Наведене, у сукупності, свідчить про намагання позивача уникнути відповідальності, встановленої законом, без надання жодних доказів на спростування відсутності в його діях порушень, за умови надання стороною відповідача доказів, що вказують на протилежне.
Таким чином, позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Посилання апелянта на процедурні порушення не є підставою для скасування оскаржуваної постанови, адже, вимір суттєвості порушень слід застосовувати з виваженим підходом до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому», не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та не є підставою для скасування/зміни оскаржуваного рішення. 
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.          
Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,
        
   П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 29 березня 2021 р. - залишити без змін.

          Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                          О.М. Ганечко 
Судді                                                                                                          
                                                                                                    В.В. Кузьменко
                                                                                                            
                                                                                          Я.М. Василенко