ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року 
м. Київ
справа № 200/6901/20-а
провадження № К/9901/7652/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів: Кашпур О. В., Радишевської О. Р.,
розглянув у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 до Донецького апеляційного суду, з участю третіх осіб: Державної судової адміністрації України, Державної казначейської служби України про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року, прийняте у складі головуючого судді - Хохленкова О. В., та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року, ухвалену у складі колегії суддів: головуючого судді - Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г.,
І. Суть спору
1. У липні 2020 року ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Донецького апеляційного суду (надалі також відповідач), в якому просила:
1.1. визнати протиправним та скасувати пункт 4 наказу голови Донецького апеляційного суду № 406/к від 19 червня 2020 року;
1.2. визнати протиправною бездіяльність Донецького апеляційного суду щодо ненарахування їй вихідної допомоги у зв`язку із відставкою у розмірі десяти місячних заробітних плат за останньою посадою;
1.3. зобов`язати Донецький апеляційний суд нарахувати та виплатити вихідну допомогу у зв`язку із відставкою у розмірі десяти місячних заробітних плат за останньою посадою з урахуванням виплаченої вихідної допомоги у розмірі трьох місячних суддівських винагород за останньою посадою.
2. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що у зв`язку із подачею нею заяви про відставку, наказом голови Донецького апеляційного суду № 406/к від 19 червня 2020 року її було відраховано зі штату Донецького апеляційного суду 25 червня 2020 року та відповідно положень частини першої статті 143 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (надалі - Закон № 1402- VІІІ) здійснено виплату вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою. Вважаючи пункт 4 указаного наказу щодо виплати суддівської винагороди в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою таким, що не відповідає положенням частини першої статті 8, статей 22, 126 Конституції України, статті 48 Закону № 1402- VІІІ, оскільки суттєво знижує гарантії її, як судді, матеріального і соціального захисту, та, відповідно, протиправним, звернулася до суду із цим позовом.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
3. Рішенням Донецької обласної ради народних депутатів від 25 лютого 1993 року ОСОБА_1 обрано суддею Дружківського міського суду Донецької області та відповідно до наказу начальника Управління юстиції Донецької області від 02 березня 1993 року № 65 з 03 березня 1993 року зараховано до штату Дружківського міського суду Донецької області.
4. Постановою Верховної Ради України № 1205-ІV від 18 вересня 2003 року позивача обрано на посаду судді Дружківського міського суду Донецької області безстроково.
5. Постановою Верховної Ради України № 2463-ІV від 03 березня 2005 року ОСОБА_1 обрано безстроково суддею апеляційного суду Донецької області та з 15 березня 2005 року відповідно до наказу голови цього суду від 15 березня 2005 року № 69к зараховано до штату апеляційного суду Донецької області.
6. Згідно з указом Президента України № 297/2018 від 28 вересня 2018 року ОСОБА_1 переведена на посаду судді Донецького апеляційного суду та 09 жовтня 2018 року зарахована до штату цього суду згідно наказу голови суду від 02 жовтня 2018 року № 49к.
7. Рішенням Вищої ради правосуддя від 18 червня 2020 року № 1872/0/15-20 позивача звільнено з посади судді Донецького апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку та наказом голови Донецького апеляційного суду № 406/к від 19 червня 2020 року відраховано зі штату цього суду 25 червня 2020 року.
8. Пунктом 4 указаного наказу у зв`язку із виходом у відставку передбачено виплату позивачу вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.
9. Так, згідно з довідкою про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 25 червня 2020 року станом на зазначену дату посадовий оклад ОСОБА_1 становить 115610,00 гривень та доплата за вислугу років - 80927,00 гривень.
10. Відповідно до довідки про загальну суму доходу судді ОСОБА_1 за 2020 рік вона склала 1869616,16 гривень, у тому числі: матеріальна допомога на оздоровлення - 115610,00 гривень, заробітна плата - 1164395,16 гривень та вихідна допомога - 589611,00 гривень.
11. На виконання пункту 4 наказу № 406/к від 19 червня 2020 року вихідна допомога позивачу нарахована на підставі частини першої статті 143 Закону № 1402-VІІІ, яким врегульовано спірні відносини на дату прийняття рішення про звільнення позивача у відставку в сумі 589611,00 гривень та виплачена за вирахуванням податків 23 червня 2020 року.
ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
12. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року, залишеною без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
13. В аспекті предмету доказування суди попередніх інстанції констатували, що звільнення позивача з посади судді (18 червня 2020 року) відбулося в той час, коли право на вихідну допомогу в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, передбачене статтею 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07 липня 2010 року «надалі - Закон №2453-VI» не існувало, оскільки дана норма виключена положенням Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» № 1166-VII від 27 березня 2014 року (надалі - Закон № 1166-VII).
14. Суди зазначали, що вихідна допомога судді у зв`язку з відставкою не належить до конституційних гарантій незалежності суддів та виснували, що датою виходу у відставку судді є дата прийняття Вищою Радою Правосуддя рішення про звільнення з посади, а тому право на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою у позивача відсутнє та, відповідно, відсутні підстави у відповідача згідно з нормами чинного законодавства здійснювати нарахування та виплату їй такої допомоги.
IV. Провадження в суді касаційної інстанції 
15. У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати їхні рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
16. В обґрунтування касаційної скарги зазначає, що незважаючи на те, що Закон № 2453-VI з 30 червня 2016 року, тобто до її звільнення, втратив чинність, він відповідно до частини першої статті 8 Конституції України та рішення Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року № 2-р(ІІ)/2020 підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки, як зазначено в цьому рішенні, станом на 01 квітня 2014 року вона набула право на вихід у відставку, але не встигла реалізувати своє право на відставку та отримання вихідної допомоги у розмірі, встановленому частиною першої статті 136 Закону № 2453-VI (із змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року).
17. Скаржник указує, що висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав вважати, що вона не змогла належним чином підготуватися до нового юридичного врегулювання, не відповідає рішенню Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року № 2-р(ІІ)/2020, у якому йдеться про неможливість належним чином підготуватися до нового юридичного врегулювання саме станом на 01 квітня 2014 року у зв`язку із прийняттям Закону № 1166-VII.
18. Позивач наголошує на застосуванні до спірних правовідносин саме перспективної дії рішення Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року № 2-р(ІІ)/2020, оскільки на момент набрання чинності Законом № 1166-VII вона мала право на вихід у відставку, але станом на 01 квітня 2014 року ще ним не скористалася, а після визнання указаним рішенням Конституційного Суду України положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону № 1166-VII неконституційним одразу звільнилася у відставку.
19. Донецький апеляційний суд подав відзив на касаційну скаргу, в якому, наполягаючи на необґрунтованості останньої, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
20. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає про те, що набуте позивачем 03 березня 2013 року право на вихід у відставку останньою не реалізовано, а тому вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою їй виплачена відповідно до Закону № 1402- VІІІ, положення якого діяли на момент виходу судді у відставку, тобто станом на 18 червня 2020 року.
21. Донецький апеляційний суд указує, що рішення Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року № 2-р(ІІ)/2020 стосувалося законодавчих змін, якими судді взагалі позбавлялися права на вихідну допомогу, а позивач пропрацювала на посаді судді більше шести років, що, на думку відповідача, свідчить про відсутність підстав вважати, що позивач продовжувала перебувати на посаді судді, стимульована вихідною допомогою, та не змогла належним чином підготуватися до нового юридичного регулювання.
V. Джерела права й акти їх застосування
22. Згідно частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
23. Відповідно до частини другої статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
24. Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
25. Пунктом 9 частини п`ятої статті 126 Конституції України встановлено, що суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, зокрема, у разі подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням. 
26. Згідно частини першої статті 109 Закону № 2453-VI (в редакції станом на момент набуття позивачем права на подачу заяви про відставку) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
27. Відповідно до статті 136 Закону № 2453-VI судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна неоподатковувана допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. 
28. У разі якщо суддя, відставка якого була припинена у зв`язку з повторним обранням на посаду, знову подасть заяву про відставку, виплата вихідної допомоги не здійснюється. 
29. Законом № 1166-VII внесено зміни до Закону № 2453-VI, зокрема, виключено статтю 136 цього Закону.
30. Рішенням Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року № 2-р(ІІ)/2020 положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону № 1166-VII визнано таким, що не відповідає Конституції України та втратило чинність.
31. Згідно з пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон № 2453-VI, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.
32. За змістом частини першої статті 116 Закону № 1402-VIII суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
33. Судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою (стаття 143 Закону № 1402-VIII).
VI. Висновок Верховного Суду
34. Вирішуючи питання про обґрунтованість касаційної скарги, суд касаційної інстанції виходить з такого.
35. Аналіз розділу VIII Конституції України та законів України дає підстави для висновку, що відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді.
36. Наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття прав на виплату вихідної допомоги, отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання.
37. Однією з гарантій незалежності суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці є їх належне матеріальне та соціальне забезпечення, яке має гарантувати здійснення справедливого, незалежного, безстороннього правосуддя, а також, що гарантії незалежності судді, включаючи заходи щодо його матеріального і соціального забезпечення, поширюються на всіх суддів і не можуть бути скасовані чи зменшені іншими нормативними актами.
38. Згідно позиції Конституційного Суду України, викладеній у рішенні від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013, за своєю юридичною природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов`язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов`язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв`язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.
39. Отже, суддя, який вийшов у відставку, має право, з-поміж іншого, на отримання вихідної неоподатковуваної допомоги у встановленому законом розмірі.
40. При цьому, право на отримання вихідної допомоги суддя набуває не з моменту набуття ним права на подачу заяви про відставку за наявності стажу роботи на посаді судді не менше двадцяти років, а з моменту реалізації ним права на відставку.
41. Таким чином, до спірних правовідносин потрібно застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Вищою радою правосуддя рішення про звільнення позивача з посади судді.
42. Позивач уважає, що право на відставку нею набуто станом на 03 березня 2013 року і відповідно набуто право на отримання вихідної допомоги, передбаченої частиною першою статті 136 Закону № 2453-VІ в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.
43. Проте, колегія суддів вважає помилковими такі доводи скаржника, оскільки остання хоч і набула право на вихід у відставку, проте, таке своє право не реалізувала, а тому, відповідно, і не набула право на отримання вихідної допомоги в розмірі, передбаченому статтею 136 Закону № 2453-VІ.
44. Позивач продовжувала працювати на посаді судді, а 18 вересня 2003 року обрана суддею безстроково.
45. Так, дійсно, рішенням Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року № 2-р(ІІ)/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року № 1166-VII.
46. Крім того, у згаданому рішенні зазначено, що положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року № 1166-VII, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
47. Разом з цим, позивач звільнена з посади судді 18 червня 2020 року, тобто в той час, коли право на вихідну допомогу в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, передбачене статтею 136 Закону №2453-VI, не існувало у звязку із виключенням даної норми положенням Закону № 1166-VII.
48. При цьому, положення статті 143 Закону № 1402-VIII, яким встановлено, що виплата вихідної допомоги судді, який вийшов у відставку, здійснюється в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою, неконституційним не визнавалося.
49. З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що судами попередніх інстанцій вірно застосовано до спірних правовідносин положення нормативно-правових актів, що діяли на час прийняття Вищою радою правосуддя рішення № 1872/0/15-20 від 18 червня 2020 року про звільнення позивача з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку, а саме: положення статті 143 Закону № 1402-VIII.
50. Автор касаційної скарги покликається, також на те, що законодавцем не передбачено достатнього перехідного періоду (розумного часового проміжку) між опублікуванням Закону № 1166 та набранням чинності положенням підпункту 1 пункту 28 розділу II цього Закону № 1166, протягом якого вона мала б можливість підготуватися до виконання вимог, передбачених новим законодавчим регулюванням, встигла реалізувати своє право на відставку у спосіб, встановлений законодавством до внесення відповідних змін, чим порушив її легітимні очікування щодо реалізації права на відставку і, відповідно, отримання вихідної допомоги в розмірі, встановленому частиною першою статті 136 Закону № 2453-VІ.
51. Водночас, колегія суддів не приймає до уваги такі доводи, оскільки відповідачем у цій справі є Донецький апеляційний суд, який не здійснює законотворчу діяльність, а керується при здійснені своїх повноважень положеннями Конституції та законами України, чинними на момент вчинення відповідних дій.
52. З урахуванням наведених положень законодавства, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що за встановлених у цій справі обставин законних підстав для виплати позивачу вихідної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою відповідно до статті 136 Закону № 2453-VI не було з огляду на зміни у правовому регулюванні забезпечення суддів, які відбулися з набранням чинності Закону № 1402-VIII.
53. Те, що ці законодавчі зміни позбавили суддів, які набули право на відставку, отримати вихідну допомогу у розмірі, що перевищує встановлений на момент виходу у відставку розмір, не може бути достатньою підставою для того, щоб апелювати до правового регулювання, яке існувало раніше, як на правову підставу для виплати цієї допомоги в розмірі, встановленому законом, який втратив чинність.
54. Відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
55. Згідно з частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
56. З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
57. Доводи касаційної скарги висновків судів та обставин справи не спростовують.
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

1.          Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2.          Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року в цій справі залишити без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                                М. І. Смокович 
Судді                                                                                          О. В. Кашпур
                                                                                          О. Р. Радишевська