Справа № 991/2334/21
Провадження1-кс/991/2377/21

У Х В А Л А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2021 року                                                                 м.Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань у приміщенні Вищого антикорупційного суду скаргу адвоката ОСОБА_3 , поданої в інтересах Публічного акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта», на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення,

установив:

До Вищого антикорупційного суду надійшла вказана скарга, в якій адвокат ОСОБА_3 просить зобов`язати уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України (далі – Національне бюро) внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості, викладені в заяві про кримінальне правопорушення № 14/19-101 від 29.03.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 206, ч. 3 ст. 206-2 КК України, поданій адвокатом ОСОБА_3 в інтересах Публічного акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» (далі – ПАТ «Укртатнафта») та отриманій Національним бюро 29.03.2021.
Скарга обґрунтована тим, що 30.03.2021 представником ПАТ «Укртатнафта» адвокатом ОСОБА_3 на адресу Національного бюро направлено заяву № 14/09-101 про вчинення дій, направлених на рейдерське захоплення підприємства нафтогазової галузі, зокрема ПАТ «Укртатнафта», з використанням контролюючих та правоохоронних органів, а також службових органів виконавчої влади, та службових осіб Антимонопольного комітету України, які вказують на низку кримінальних правопорушень, передбачених ст. 364, ч. 3 ст. 206, ст. 206-2 КК України, яка зареєстрована 29.03.2021 за вхідним № 142/425-юо.
Станом на 31.03.2021 відомості про вчинені кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань повноважними працівниками Національного бюро всупереч ст. 214 КПК України не внесені, що стало підставою для звернення до суду з даною скаргою.
Адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні скаргу підтримала з викладених в ній підстав. 
Національне бюро явку представника у судове засідання не забезпечило, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлене належним чином.
Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність представника Національного бюро не перешкоджає розгляду скарги. 
Слідчий суддя, заслухавши пояснення адвоката ОСОБА_3 , дослідивши матеріали скарги, дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
За змістом ст. 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.
Відповідно до ст. 33-1 КПК України Вищому антикорупційному суду підсудні кримінальні провадження стосовно корупційних кримінальних правопорушень, передбачених в примітці статті 45 Кримінального кодексу України, статтями 206-2, 209, 211, 366-2, 366-3 Кримінального кодексу України, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених пунктами 1-3 частини п`ятої статті 216 Кримінального процесуального кодексу України.
У примітці до ст. 45 КК України віднесено до корупційних злочинів кримінальні правопорушення, передбачені статтями 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем, а також кримінальні правопорушення, передбачені статтями 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 368, 368-3 - 369-2 цього Кодексу.
Слідчі судді Вищого антикорупційного суду здійснюють судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду відповідно до частини першої цієї статті (ч. 2 ст. 33-1 КПК України).
З аналізу наведених норм слідує, що слідчі судді Вищого антикорупційного суду уповноважені на розгляд скарг, поданих в порядку ст. 303 КПК України, виключно у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до предметної підсудності Вищого антикорупційного суду. Вказаний висновок кореспондується з нормами частини 1 статті 306 КПК України.
У судовому засіданні встановлено, що звертаючись до Національного антикорупційного бюро України із заявою № 14/09-101 від 29.03.2021 про вчинення кримінального правопорушення, адвокат ОСОБА_3 як представник заявника - ПАТ «Укртатнафта» просила розслідувати факт, на думку заявника, реалізації злочинного умислу вжиття низки заходів із залученням службових осіб правоохоронних, контролюючих органів, а також структурних підрозділів НАК «Нафтогаз України», направлених на захоплення підприємства у незаконний спосіб та встановлення контролю за ПАТ «Укртатнафта», а саме: намір службових осіб Антимонопольного комітету України невідкладно виконати злочинну вказівку зацікавлених осіб, направлену на реалізацію злочинного наміру та доведення до банкрутства ПАТ «Укртатнафта». На думку заявника, у діях невстановлених осіб наявні ознаки вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 364, ч. 3 ст. 206, ст. 206-2 КК України.
Враховуючи вищевикладене, до предметної підсудності Вищого антикорупційного суду віднесені зазначені у заяві від 29.03.2021 кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 206-2 КК України, тому слідчий суддя досліджує лише обставини щодо наявності підстав та дотримання порядку внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань в цій частині.
Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. 
Проте така процедура не означає, що взагалі відсутні критерії для внесення чи невнесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Її спрощеність виражається у тому, що для виявлення наявності зазначених вище критеріїв не потрібно проводити попередню перевірку викладених у заяві відомостей, а необхідно лише перевірити зміст самої заяви.
Внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань врегульовано Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення (затверджене наказом Генеральної прокуратури України від 30.06.2020 № 298). Згідно з п. 1 глави 2 розділу I цього Положення до Реєстру вносяться зокрема відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела, попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами пунктів 4, 5 ч. 5 ст. 214 КПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого Кримінальним кодексом України.
Отже, для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами Єдиного реєстру досудових розслідувань такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті Кримінального кодексу України).
Якщо ж зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником, то такі повідомлення не мають вноситися до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Так, у пункті 5 рішення Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_4 від 17.06.2020 № 4-р(II)/2020, зазначено, що «… встановлений законодавцем обсяг судового захисту стосовно оцінки бездіяльності уповноважених державних органів має забезпечити ефективність судового контролю, який має бути забезпечено під час розгляду відповідних питань хоча б у двох судових інстанціях: законодавець має запровадити такий обсяг судового контролю за бездіяльністю слідчого чи прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Реєстру після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, що дозволяв би здійснити ефективний судовий контроль щодо відповідних питань та за наявності підстав надати особі можливість ініціювати початок кримінального провадження, а отже, надати їй реальний доступ до судового захисту.».
Також Верховний Суд у постанові від 16 травня 2019 року (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) зазначив: «Якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин».
У ході судового розгляду скарги встановлено, що 29.03.2021 адвокат ОСОБА_3 , як представник ПАТ «Укртатнафта», звернулася до Національного бюро із заявою в порядку ст. 214 КПК України (вих. № 14/09-101), у якій просила внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених, у тому числі, ч. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 364 КК України.
У цій заяві наведені відомості про хід розгляду Антимонопольним комітетом України справи за ознаками вчинення учасниками роздрібного ринку світлих нафтопродуктів порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкуретних узгоджених дій, які стосуються встановлення цін на світлі нафтопродукти, а саме: розпочато розгляд справи 08.09.2016; обставини заявлення ПАТ «Укрнафта» відводу голові Антимонопольного комітету-державному уповноваженому ОСОБА_5 ; залучення 04.09.2017 до справи у якості співвідповідача ПАТ «Укртатнафта»; складання 13.07.2018 Антимонопольним комітетом України подання про попередні висновки у справі; зупинення розгляду справи 04.12.2018 та призначення чергового засідання на 30.03.2021; вимоги Антимонопольного комітету України 18.01.2021 та 16.03.2021 про надання балансу, звіту про фінансові результати, а також, про проведення засідань Антимонопольного комітету з порушенням прав ПАТ «Укртатнафта» (несвоєчасне повідомлення про дату чергового засідання, обмеження кількості місць у залі, у зв`язку з встановленням карантину, відхилення пропозицій учасників щодо перенесення засідання у зв`язку з посиленням протиепідеміологічних заходів у «червоній зоні», порушення права на ознайомлення з матеріалами справи та надання пояснень і документів, їх відхилення) та, як наслідок, застосування запланованого до ПАТ «Укртатнафта» штрафу у розмірі 2,6 млрд грн. Як зазначає заявник, наведені факти безумовно підтверджують намір Голови Антимонопольного комітету України невідкладно виконати злочинну вказівку зацікавлених осіб, направлену на реалізацію злочинного наміру та доведення до банкрутства ПАТ «Укртатнафта», та є підтвердженням вчинення службовими особами Антимонопольного комітету України зазначених у заяві злочинів.
У судовому засіданні представник ПАТ «Укртатнафта» адвокат ОСОБА_3 пояснила, що на час звернення до Національного бюро з заявою від 29.03.2021 розгляд справи Антимонопольним комітетом України не завершено, а про факт звернення з цією заявою доведено до відома членів Антимонопольного комітету під час засідання 30.03.2021. На час розгляду скарги Антимонопольним комітетом України прийняте рішення, яким накладено штраф на товариство. Також зазначила, що у справі статус відповідачів має декілька компаній, у тому числі, ПАТ «Укртатанафта», а тому штраф може бути розподілений між усіма або окремими компаніями - відповідачами.
Перевіряючи наявність підстав для зобов`язання уповноважених осіб Національного бюро внести відомості про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 29.03.2021 слідчий суддя зазначає таке. 
Зловживання владою або службовим становищем ( ст. 364 КК України) визнається злочином за наявності трьох спеціальних ознак в їх сукупності: 1) використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби; 2) вчинення такого діяння з корисливих мотивів чи в інших особистих інтересах або в інтересах третіх осіб; 3) заподіяння такими діями істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб, або спричинення тяжких наслідків. 
Відповідно до п. 3, 4 примітки до ст. 364 КК України істотною шкодою вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, а тяжкими наслідками – які у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян.
Відсутність однієї із зазначених ознак свідчить про відсутність складу злочину, передбаченого ст. 364 КК України.
Диспозиція частини 3 ст. 206-2 КК України передбачає кримінальну відповідальність за протиправне заволодіння майном підприємства, установи, організації у тому числі частками, акціями, паями їх засновників, учасників, акціонерів, членів, шляхом вчинення правочинів з використанням підроблених або викрадених документів, печаток, штампів підприємства, установи, організації, що вчинені службовою особою з використанням службового становища або якщо вони заподіяли велику шкоду чи спричинили інші тяжкі наслідки.
Відповідно до примітки до ст. 206-2 КК України матеріальна шкода вважається великою, якщо вона у п`ятсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.
Описані у заяві обставини, що свідчать, на думку заявника, про вчинення службовими особами Антимонопольного комітету України корупційних кримінальних правопорушень, ґрунтуються виключно на припущеннях, тобто мають занадто абстрактний характер, заснований на власній оцінці обставин розгляду Антимонопольним комітетом України справи, у якій ПАТ «Укртатнафта» є співвідповідачем, та не містять відомостей що можуть свідчити про вчинення зазначеними особами корупційних кримінальних правопорушень, віднесених до предметної підсудності Вищого антикорупційного суду.
Окрім того, відповідно до ст. 5 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України «Про захист економічної конкуренції», «Про захист від недобросовісної конкуренції», «Про державну допомогу суб`єктам господарювання», цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.
Відповідно до ст. 4, 35 Закону України «Про захист економічної конкуренції» державний контроль за додержанням законодавства про захист економічної конкуренції, захист інтересів суб`єктів господарювання та споживачів від його порушень здійснюються органами Антимонопольного комітету України, які розглядають справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.
При цьому, статтею 60 вказаного Закону встановлено, що заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення.
Отже, дії та рішення посадових осіб Антимонопольного комітету України при розгляді справи, які наведені у заяві від 29.03.2021, можуть бути предметом судового розгляду в порядку господарської юрисдикції під час оскарження рішення органу Антимонопольного комітету України. Незгода заявника з процесуальними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадових осіб Антимонопольного комітету України не є достатньою підставою для висновку про наявність ознак корупційних кримінальних правопорушень, зокрема, зловживання службовими особами Антимонопольного комітету України своїм службовим становищем з метою отримання неправомірної вигоди.
Разом з цим, поза увагою слідчого судді не залишається і той факт, що на момент звернення ПАТ «Укртатнафта» через адвоката ОСОБА_3 із відповідною заявою про вчинення кримінального правопорушення до Національного бюро, рішення Антимонопольним комітетом України у справі, по якій ПАТ «Укртатнафта» є відповідачем, ще не було прийнято, що може свідчити про подання заяви про вчинення кримінального правопорушення з метою, відмінною від захисту інтересів особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень.
Слідчий суддя критично оцінює посилання адвоката ОСОБА_3 щодо можливого завдання ПАТ «Укртатнафта» шкоди в особливо великому розмірі у виді можливого накладення рішенням Антимонопольного комітету України штрафу в розмірі 2,6 млрд грн, оскільки, такий вид відповідальності передбачений ст. 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції», а встановлення розміру штрафу є повноваженнями органу Антимонопольного комітету України, який розглядає справу.
З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 2, 7, 9, 33-1, 214, 303 – 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

постановив:

У задоволенні скарги відмовити.
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції

Слідчий суддя ОСОБА_1