УХВАЛА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
10 червня 2021 року
м. Київ
справа № 2018/1-47/11
провадження №51-370 км21
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального судуу складі:
 
головуючого                                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю
прокурора                                                        ОСОБА_4 ,
 
розглянув у судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , раніше не судимої, 
у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 140 Кримінального кодексу України (далі — КК), 
за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у справі, на ухвалу Харківського апеляційного суду  від 27 жовтня 2020 року.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
За вироком Київського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2017 рокуОСОБА_5 визнано невинуватою та виправдано у зв`язку з недоведеністю її винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК.
 
Органом досудового слідства ОСОБА_5 обвинувачувалася в тому, що вона, працюючи з 2001 року на посаді старшого наукового співробітника у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії Інституту патології хребта та суглобів ім. проф. М.І. Ситенка АМН України, неналежно виконала свої професійні обов`язки, що призвело до тяжких наслідків — смерті хворої ОСОБА_6 .
 
Так, ОСОБА_5 згідно зі своїми функціональними обов`язками повинна була проводити лікувально-консультативну роботу у відділенні: огляд хворих перед операційним втручанням з визначенням анестезіологічного ризику, призначення у разі необхідності додаткового обстеження, проведення анестезіологічного супроводження в операційній, виконання маніпуляцій згідно з переліком, який повинен виконувати фахівець-анестезіолог.
 
31 травня 2005 року в Інститут патології хребта та суглобів ім. проф. М.І. Ситенка АМН України, що на вул. Пушкінській, 80 у м. Харкові, поступила потерпіла ОСОБА_6 . У період з 31 травня по 13 червня 2005 року ОСОБА_6 була обстежена і готувалася до операції вправляння правого плечового суглоба.
 
13 червня 2005 року в період часу з 11:10 до 11:20 лікар ОСОБА_5 в маніпуляційній зробила ОСОБА_6 внутрішньовенну катетеризацію лівої підключичної вени за методом Сельдінгера катетером з діаметром 1,4 мм. При цьому ОСОБА_5 , неналежно виконуючи свої професійні обов`язки, проявляючи злочинну недбалість, діючи не так, як цього вимагають інтереси її професійної діяльності, не звернула уваги на стан герметичності заглушки венозного катетера, яка була нещільно закрита, і на порушення додатка до наказу МОЗ України від 28 грудня 2002 року № 507 «Нормативи надання медичної допомоги дорослому населенню в амбулаторно-поліклінічних закладах за спеціальністю «Медицина невідкладних станів. Протокол № 1 п. «Д», де зазначено, що при забезпеченні внутрішньовенного доступу не більше двох спроб венепункції, тричі здійснила прокол нижньої стінки лівої підключичної вени і пристінної плеври на рівні проєкції середньої третини лівої ключиці, один з яких – з пошкодженням верхньої частки лівої легені.
 
Після цього ОСОБА_5 пішла з маніпуляційної, а повернувшись туди об 11:40, виявила ОСОБА_6 , яка лежала на підлозі в калюжі крові, обличчям донизу. Проведені реанімаційні заходи позитивних результатів не дали, і в подальшому була констатована смерть ОСОБА_6 .
 
Причиною смерті ОСОБА_6 стала гостра серцево-судинна недостатність, що розвинулася внаслідок повітряної (газової) емболії, зумовленої попаданням атмосферного повітря в кровоносне русло й далі в систему легеневої артерії та серця, при цьому потрапляння атмосферного повітря в кровоносне русло відбулося в результаті порушення цілісності системи «катетер — заглушка».
 
Таким чином, розвиток гострої серцево-судинної недостатності у ОСОБА_6 став наслідком проведеної ОСОБА_5 маніпуляції з установки потерпілій венозного катетера.
 
Дії ОСОБА_5 органом досудового слідства кваліфіковані за ч. 1 ст. 140 КК як неналежне виконання медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого — смерть.
 
Харківський апеляційний суд ухвалою від 27 жовтня 2020 року апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи, залишив без задоволення, а виправдувальний вирок щодо ОСОБА_5 — без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
Прокурор, який брав участь у справі, просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_5 скасувати у зв`язку з істотним порушенням кримінально- процесуального закону, неправильним застосуванням кримінального закону, а саме незастосуванням закону, який підлягає застосуванню, — ч. 1 ст. 140 КК, що потягло за собою безпідставне виправдання ОСОБА_5 , та призначити у кримінальній справі щодо ОСОБА_5 новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
 
На обґрунтування доводів касаційної скарги прокурор посилається на те, що апеляційний суд на порушення вимог ст. 377 Кримінально-процесуального кодексу України в редакції 1960 року (далі – КПК 1960 року) не надав оцінку доводам апеляції прокурора про те, що:
– згідно з висновком експерта № 101 від 23 травня 2006 року прижиттєве ушкодження лівої легені саме собою може стати основою для розвитку шокового стану, який є досить імовірним для зміни центрального венозного тиску (ЦВТ) в сторону його зниження. Надходження газу (повітря) в судинну систему людини в обсязі, достатньому для настання смерті, може відбутися протягом першої хвилини, однак не є умовою настання клінічної смерті через одну хвилину, так як цей процес може бути пов`язаний з подальшим порушенням (декомпенсації) функції серцево-судинної системи, що свідчить про те, що з моменту початку надходження повітря в кровоносну систему Красюк З.В. до розвитку клінічної смерті цілком міг пройти проміжок часу, що рахується десятками хвилин. Обов'язком лікаря з урахуванням можливого розвитку газової емболії, відповідно до клінічних даних, було звернення уваги на стан герметичності заглушки венозного катетера; 
– у висновку комплексної комісійної судово-медичної експертизи №264 К3 від 29 грудня 2008 року, окрім іншого, зазначено, що виходячи з кількості пошкоджень венозної системи успішна катетеризація була досягнута з 4-ї спроби, проте в протоколі операції відсутні відповідні вказівки на те, що мали місце «невдалі спроби»(ускладнення) в процесі маніпуляції; 
–незалежно від того, яка використовувалась система «катетер-заглушка», вона не могла відкритись як самовільно, так і в результаті падіння, єдиною причиною розгерметизації системи є неправильна її установка, що підтверджується висновками експертизи №264 К3 від 29 грудня 2008 року; 
– відповідно до висновку експерта № 101 від 23 травня 2006 року, будь-яких особливостей будови організму ОСОБА_7 , в результаті якої у неї утворилося наскрізне колоте поранення лівої підключичної вени, по ходу раневого каналу проникаюче в ліву плевральну порожнину з формуванням поранення лівої легені, не вбачається. Можливе формування зазначеного пошкодження в результаті технічно неправильного проведення катетеризації лівої підключичної вени; 
– відповідно до висновку експертизи № 101 від 23 травня 2006 року, порушення цілісності системи «катетер - заглушка» зумовило розвиток у Красюк 3.В газової емболії. Отже, цей стан є ускладненням проведеної маніпуляції з установки венозного катетера, проте апеляційний суд посилається на висновки експертизи №264 К3 від 29 грудня 2008 року, які є протилежними;
– з висновку комплексної комісійної судово-медичної експертизи №264 К3 від 29 грудня 2008 рокувбачається, що, найімовірніше, розгерметизація системи «катетер-заглушка» відбулася в період між його установкою з подальшим оглядом хворого і маніфестацією клінічної симптоматики повітряної емболії, зафіксованої у хворої 13 червня 2005 року об 11:40; 
– відповідно до висновку експерта №251/1556/2005 від 26 жовтня 2005 року, при судово-медичному обстеженні трупа Красюк З.В. встановлено, що причиною смерті  ОСОБА_6 стала гостра серцево-судинна недостатність, що розвинулася внаслідок повітряної (газової) емболії, зумовленої попаданням атмосферного повітря в кровоносне русло і далі в систему легеневої артерії і серце, що за відсутності інших пошкоджень великих кровоносних судин пов`язане з проведенням катетеризації лівої підключичної вени; 
– висновки експерта про неможливість встановити експертним шляхом, чи становили катетер і заглушка комплект стандартного набору одного венозного катетера або його різних наборів, не мають значення для вирішення питання щодо доказування винуватості   ОСОБА_5 , оскільки у висновку експертизи зазначено, що, незалежно від того, яка використовувалась система «катетер-заглушка», вона не могла відкритись як самовільно, так і в результаті падіння. Тому єдиною причиною розгерметизації системи є неправильна її установка, яку проводила  ОСОБА_5 ;
– якщо причиною смерті  ОСОБА_8 стала гостра серцево-судинна недостатність, що розвинулася внаслідок повітряної (газової) емболії, зумовленої попаданням атмосферного повітря в кровоносне русло і далів систему легеневої артерії і серце, а повітря могло проникнути до  ОСОБА_6 лише через катетер, який відповідно до висновків експертів не міг відкритися сам, то яким чином повітря потрапило в кровоносне русло ОСОБА_6 . При цьому  ОСОБА_5 наполягала на тому, що вона перевіряла комплектність катетера перед його установкою, а якщо катетер був комплектним при його установці, а самовільна його розгерметизація неможлива, то яким чином через нього потрапило повітря до крові    ОСОБА_9 . 
 
Позиції інших учасників судового провадження
 
Від захисника виправданої ОСОБА_5 ОСОБА_10 надійшли заперечення на касаційну скаргу прокурора. 
У судовому засіданні прокурор не підтримала касаційну скаргу, оскільки, на її думку, обсяг доказів, наданих стороною обвинувачення не є достатнім для доведеності вини ОСОБА_5 поза розумним сумнівом.
 
Мотиви Суду
 
Відповідно до ст. 323 КПК 1960 року вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
 
Згідно із ч. 4 ст. 327 КПК 1960 року виправдувальний вирок постановляється у випадках, коли не встановлено події злочину, коли в діянні підсудного немає складу злочину, а також коли не доведено участі підсудного у вчиненні злочину.
 
Виходячи з вимог ч. 7 ст. 334 КПК 1960 року мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене підсудному і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання підсудного із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
 
Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався. 
 
У вироку викладено формулювання обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 140 КК, визнаного судом недоведеним, підстави її виправдання із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
 
Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції у судовому засіданні відповідно до вимог кримінально-процесуального закону докладно дослідив усі докази, зібрані у справі, у тому числі й висновки проведених у справі експертиз. Суд першої інстанції оцінив їх з точки зору допустимості, належності, достовірності та достатності, надав належну оцінку як окремим доказам, так і їх сукупності, навів детальний аналіз досліджених доказів і дійшов обґрунтованого висновку про необхідність виправдання ОСОБА_5 .
 
Суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК, не була доведена.
 
Суд першої інстанції, виправдовуючи ОСОБА_5 , взяв до уваги її показання, в яких вона себе у пред`явленому їй обвинуваченні винуватою не визнала і пояснила, що 13 червня 2005 року проводила катетеризацію лівої підключичної вени пацієнтки ОСОБА_6 , яка перебувала на лікуванні з приводу застарілого переднього вивиху правої плечової кістки. Вона володіє достатнім досвідом і кваліфікацією для проведення подібних малих хірургічних операцій, тому що є анестезіологом-реаніматологом вищої кваліфікаційної категорії, кандидатом медичних наук, до моменту події її стаж роботи за фахом склав 27 років. Ця маніпуляція була виконана згідно з її функціональними обов`язками як етап передопераційної підготовки ОСОБА_6 до оперативного лікування за погодженням з лікуючим лікарем ОСОБА_11 . При проведенні маніпуляції їй допомагала медична сестра ОСОБА_12 , яка подавала необхідні інструменти і медикаменти. Стерильний набір інструментів для здійснення маніпуляції з введення підключичного катетера, який знаходився в стерильному лотку, вона взяла в маніпуляційному відділенні інтенсивної терапії, в чергової медсестри. Катетеризація вени ОСОБА_6 здійснювалася на перев`язочному столі, в стерильних умовах, під місцевою анестезією розчином лідокаїну, з підключичного доступу. Всього нею було зроблено 4 ходи пункційної голки, тому що при 2-му та 3-му ходах у шприці малися сліди крові, при 4-му – отримані переконливі дані про знаходження голки в підключичній вені, тобто провал голки у вену та повноцінний зворотній потік венозної крові, який був перевірений нею неодноразово. На закінчення маніпуляції вона одягла на підключичний катетер виробництва м. Курган (Росія) комплектну до нього гумову заглушку сірого кольору. Вона вжила всіх стандартних технічних запобіжних заходів з профілактики повітряної емболії як при установці катетера, так і при герметизації його заглушкою, а саме: укладення хворої, проведення всіх потенційно небезпечних з точки зору емболії моментів, наприклад, коли канюля голки зіяє, тобто сполучається з навколишнім середовищем тощо, тільки після виконання хворою команди «вдих, видих, не дихати», тому що на вдиху внутрішній тиск негативний по відношенню до атмосферного. Та ж нормальна фізіологія дихання дозволяє встановити негерметичність закриття заглушки підключичного катетера. Якщо катетер буде закритий негерметично, то при нормальному або підвищеному ЦВТ у катетері буде з`являтися кров, при зниженому або негативному — рідина з катетеру буде витікати. У цьому випадку не було ні того, ні іншого, а значить катетер нею був встановлений правильно і доступ повітря в нього був виключений. Не помітити рух стовпчика рідини в катетері при диханні неможливо. Після закінчення маніпуляції ОСОБА_6 будь-яких скарг не пред`являла, у неї не було задишки, гемодинаміка була стабільною. Медсестрі ОСОБА_12 вона дала вказівку організувати транспортування пацієнтки в палату. Лоток з використаними інструментами віднесла на 5-й поверх, після чого повернулася знову на 4-й поверх в ординаторську, де стала заповнювати історію хвороби. Ординаторська і перев`язочна є суміжними приміщеннями. На той час в ординаторській знаходилися лікарі ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 . Об 11:40 вони почули звуки падіння з перев`язочної. З моменту введення катетера ОСОБА_6 до падіння пройшло не менше 20 хвилин. Двері до маніпуляційної були напівзакриті. Відкривши двері, вона вбігла до маніпуляційної і побачила, що на кахельній підлозі, на відстані близько метра від столу, де вона проводила хворій маніпуляцію, лежала головою до дверей, обличчям вниз ОСОБА_6 . Один із столиків, що мав на ніжках коліщата, був зміщений зі свого місця близько на 1 метр. Підбігши до ОСОБА_6 , яка була без свідомості, вона спробувала повернути її на спину. У цей момент підійшли лікарі ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , які допомогли перевернути ОСОБА_6 обличчям вверх. Тоді вона побачила, що хвора бліда, з легким акроцівнозом, на чолі глибока рана з нерівними краями близько 3 см, а на переніссі садно довжиною близько 0,5 см, спинка носа викривлена, кінчик носа повернутий у лівий бік, а під головою ОСОБА_6 була калюжа крові. Хвора дихала самостійно. Пульс був слабкого наповнення і напруги, що переходив у ниткоподібний. Вона також побачила, що на ОСОБА_6 був встановлений нею катетер, закритий гумовою заглушкою сірого кольору. Пов`язка навколо катетера була в крові. Вона дійшла висновку, що кров на пов`язці утворилася внаслідок того, що ОСОБА_6 , вставши з маніпуляційного столу і зробивши кілька кроків, впала на підлогу обличчям вниз, у результаті чого розбила собі обличчя, і під її обличчям та на рівні плеча була кров, яка і просочилася. Вона почала надавати ОСОБА_6 медичну допомогу та проводити реанімаційні заходи, які не дали позитивних результатів, хвора продовжувала перебувати без свідомості. О 12:30 констатовано смерть хворої ОСОБА_6 . 
 
Виправдана також зазначила, що під час реанімаційних заходів давала вказівку встановити ОСОБА_6 крапельницю з розчином допаміну через встановлений нею раніше підключичний катетер. Хто ставив крапельницю ОСОБА_6 , вона не пам`ятає, оскільки займалася реанімаційними заходами і була сильно схвильована. Крапельницю ставила медсестра і знімала з катетера заглушку. Після констатації смерті ОСОБА_6 медсестра ОСОБА_15 закрила підключичний катетер білою пластмасовою заглушкою від периферичного катетера типу Venflon або Romed.
 
Суд першої інстанції врахував також показання:
– свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які проводили реанімаційні заходи стосовно потерпілої, і кожен з яких дав пояснення про свої дії під час цих заходів;
– експерта ОСОБА_19 , фахівця професора ОСОБА_20 , свідка ОСОБА_21 про те, що представлена для огляду в судовому засіданні заглушка з білої пластмаси з різьбленням відноситься до комплекту периферичного катетера, а не до підключичного катетера виробництва АТ «Синтез» м. Курган (Росія);
– експерта ОСОБА_22 , який підтвердив показання ОСОБА_5 та пояснив, що представлений йому центральний венозний катетер не комплектний: сам катетер виробництва м. Курган (Росія), діаметром 1.4, без різьблення на канюлі, а заглушка на ньому — біла пластмасова різьблена від периферичного катетера. Комплектною з даним підключичним катетером є гумова заглушка сірого кольору без різьблення. При проведенні експертизи комплектну заглушку ОСОБА_22 не показували;
– свідка ОСОБА_23 про те, що після смерті ОСОБА_6 вона відключила крапельницю і закрила підключичний катетер білою пластмасовою заглушкою, яку взяла з банки зі спиртом в маніпуляційній ПІТ. Біля хворої заглушки не було.
 
Дав оцінку суд першої інстанції і висновкам проведених у справі судово-медичних та комісійних судово-медичних експертиз № 251/1556 від 26 жовтня 2005 року, № 101 від 23 травня 2006 року, № 498 від 29 листопада 2005 року №264 КЕ від 29 грудня 2008 року, акту судово-медичного дослідження трупа №1556 від 4 серпня 2005 року про причини смерті ОСОБА_6 та щодо правильності вибору ОСОБА_5 методики проведення катетеризації лівої підключичної вени ОСОБА_6 і проведення маніпуляції за методом Сельдінгера з дотриманням стандартних технічних запобіжних заходів профілактики повітряної емболії.
 
Так, суд першої інстанції зазначив, що підставою для притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності стали висновки комісійної судово-медичної експертизи №101 від 23 травня 2006 року про те, що порушення цілісності системи «катетер—заглушка» обумовило розвиток газової емболії у ОСОБА_6 . Цей стан є ускладненням проведеної маніпуляції з установлення венозного катетера. Надходження газу (повітря) в судинну систему людини в об`ємі, достатньому для настання смерті, може відбутися протягом першої хвилини, однак не є умовою клінічної смерті через одну хвилину, оскільки цей процес може бути пов`язаним з наступними порушеннями функції серцево-судинної системи. 
 
Водночас суд першої інстанції встановив, що частина висновків цієї експертизи носить ймовірний характер. Зокрема, у п. 1 експертизи зазначалося, що формування колотого поранення лівої підключичної вени, ймовірніше, відбулося внаслідок неправильного проведення катетеризації лівої підключичної вени. У п. 9 зазначалося, що прижиттєві пошкодження лівої легені самі собою можуть бути причиною плевропульмонального шоку, а наявність такого стану з розвитком пневмотораксу є вірогідною умовою для зміни ЦВТ у бік його зниження. Встановлено також, що в п. 10 цієї експертизи містилися не тільки ймовірні висновки, а й протиріччя у визначенні часу настання смерті, а також те, що під час цієї експертизи не вирішувалися питання правильності вибраного метода катетеризації і технічного її проведення.
 
Для усунення зазначених протиріч за вказівкою суду була проведена додаткова комплексна судово-медична медико-криміналістична експертиза №264 КЕ/2008 від 29 грудня 2008 року, згідно з висновками якої:
-                     встановити експертним шляхом, на підставах морфологічних характеристик, чи надані катетер та заглушка утворювали комплект стандартного набору одного венозного катетера чи його різних наборів, у тому числі вироблених різними фірмами-виробниками, не є можливим;
-                     не можна виключити можливість розгерметизації будь-якої з наведених систем «катетер-заглушка» в результаті щільного динамічного впливу тупого предмета з ділянкою встановлення катетера і безпосередньо із самою системою;
-                     проведення катетеризації центральної вени та встановлення центрального венозного катетера є об`єктивно обумовленим;
-                     можна виключити наявність причинно-наслідкового зв`язку між газовою (повітряною) емболією та ускладненням катетеризації лівої підключичної вени ОСОБА_6 у вигляді поранення плеври та верхівки лівої легені, такі ускладнення не могли бути причиною плевропульмонального шоку; 
-                     такі ускладнення не могли бути причиною розвитку емболії і не знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті потерпілої;
-                     відсутні будь-які об`єктивні дані, які дозволили би стверджувати, що попадання повітря у венозне русло ОСОБА_6 відбулося на етапі установки центрального венозного катетера або ж внаслідок його негерметичності з моменту установки;
-                     відсутні будь-які об`єктивні дані, що свідчать про те, що установка центрального венозного катетера і його фіксація були виконані технічно неправильно. 
 
Суд першої інстанції дав належну оцінку висновкам цієї експертизи в сукупності з іншими зібраними доказами, а саме показаннями обвинуваченої ОСОБА_5 , експерта ОСОБА_22 , свідка ОСОБА_23 та іншими зібраними і дослідженими доказами у їх сукупності, на підставах яких дійшов висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_24 у вчиненні інкримінованого їй злочину. 
 
Вирок суду є належно вмотивованим та обґрунтованим і за змістом відповідає вимогам статей 323, 324 КПК 1960 року. 
 
При перегляді вироку в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції перевірив доводи апеляції прокурора, проаналізував їх, зіставляючи з тими доказами, що містяться в матеріалах справи, та зазначив підстави, на яких апеляцію визнав необґрунтованою. Своє рішення апеляційний суд докладно вмотивував. 
 
Так, суд апеляційної інстанції дав оцінку доводам апеляції прокурора про вибірковість суду першої інстанції в оцінці доказів винуватості ОСОБА_5 та навів підстави, на яких він не взяв до уваги окремі висновки комісійної судово-медичної експертизи № 101 від 23 травня 2006 року, зазначивши, що при проведенні цієї експертизи не досліджувалось, чи мав місце у ОСОБА_6 шоковий стан, який міг обумовити більш тривалий період між потраплянням атмосферного повітря у кровоносне русло та настанням смерті хворої, тоді як згідно з висновками додаткової комплексної судово-медичної медико-криміналістичної експертизи № 264-КЕ/2008 року у ОСОБА_6 не було плевропульмонального шоку і обумовленої ним декомпенсації серцево-судинної системи.
 
Дав оцінку суд апеляційної інстанції і доводам прокурора про те, що прижиттєве ушкодження лівої легені саме собою могло спричинити шоковий стан, який вплинув на час настання смерті потерпілої. Так, суд апеляційної інстанції послався на показання експерта ОСОБА_19 про відсутність значних наслідків для життя і здоров`я пацієнта в результаті додаткового проколу (т. 5, а.с.183-184, т. 6 с/з від 05.06.2016 року) та експерта ОСОБА_25 , який підтвердив, що макроморфологічних ознак шокового стану у ОСОБА_6 не було. 
Крім того, суд апеляційної інстанції послався на дані акта судово-медичного дослідження № 1556, згідно з якими в лівій плевральній порожнині, куди могла б вилитися кров (гемоторокс), при розтині крові виявлено не було, а значить не було і кровотечі. 
 
Суд апеляційної інстанції погодився з висновком районного суду про те, що висновки комісійної експертизи № 101 від 23 червня 2006 року про можливий час проникнення повітря, наявність напруженого пневмотораксу та настання смерті спростовуються іншими доказами у справі, а саме висновками судово-медичних експертиз № 251/1556 від 26 жовтня 2005 року, комісійної експертизи № 498 від 29 листопада 2005 року, актом судово-медичного дослідження трупа № 1556 від 4 серпня 2005 року, висновками обласної комісії охорони здоров`я ХОДА № 78 від 12 вересня 2005 року, показаннями і висновками фахівців-професорів ОСОБА_20 і ОСОБА_26 , показаннями свідка ОСОБА_27 , а в частині кількості проколів і показаннями експерта ОСОБА_28 , та послався на висновки комплексної комісійної судово-медичної експертизи № 264 КЕ/2008 від 29 грудня 2008 року, призначеної для усунення вищезазначених суперечностей.
 
Безпідставними є твердження касаційної скарги прокурора про те, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, що згідно з висновком комплексної комісійної судово-медичної експертизи №264 К3 від 29 грудня 2008 року, найімовірніше, розгерметизація системи «катетер-заглушка» відбулася в період між його установкою з подальшим оглядом хвороїі маніфестацією клінічної симптоматики повітряної емболії, зафіксованої у хворої 13 червня 2005 року об 11:40, оскільки зазначеним обставинам судом апеляційної інстанції було надано відповідну оцінку.
 
Так, суд апеляційної інстанції, мотивуючи своє рішення в цій частині, послався на показання судово-медичного експерта ОСОБА_29 , яка даючи пояснення про висновки в п.14.21.22.23 експертизи № 264КЕ / 2008 зазначила, що ймовірно розгерметизація системи катетер-заглушка сталася в період між його установкою з подальшим оглядом хворої і маніфестацією клінічної симптоматики. Проте встановити причину розгерметизації неможливо, хоча теоретична можливість розгерметизації катетера при падінні хворої не виключається. 
 
Не знайшли свого підтвердження посилання в касаційній скарзі прокурора на те, що апеляційний суд не дав відповіді на питання: про те, якщо причиною смерті ОСОБА_6 стала гостра серцево-судинна недостатність, що розвинулася внаслідок повітряної (газової) емболії, зумовленої попаданням атмосферного повітря в кровоносне русло і далі в систему легеневої артерії і серце, а повітря могло проникнути до ОСОБА_6 лише через катетер, то яким чином повітря потрапило в кровоносне русло ОСОБА_6 , якщо лікар ОСОБА_5 належним чином виконала свої обов`язки. Адже суд апеляційної інстанції послався на висновки додаткової комплексної судово-медичної медико-криміналістичної експертизи №264 КЕ/2008 від 29 грудня 2008 року про те, що не можна виключити можливість розгерметизації будь-якої з наведених систем «катетер-заглушка» в результаті щільного динамічного впливу тупого предмета з ділянкою встановлення катетера і безпосередньо із самою системою.
 
Доводи касаційної скарги прокурора про те, що судом апеляційної інстанції не враховано, що успішна катетеризація була досягнута з 4-ї спроби, проте в протоколі операції відсутні відповідні вказівки на те, що мали місце «невдалі спроби» (ускладнення) в процесі маніпуляції, з урахуванням встановлених у справі обставин не є тими істотними порушеннями норм кримінального процесуального закону, які могли б потягнути за собою скасування постановлених судових рішень.
 
Ухвалу суду апеляційної інстанції постановлено з дотриманням положень ст. 377 КПК 1960 року.
 
Оскільки обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності винуватості особи тлумачяться на її користь, суди першої та апеляційної інстанцій прийняли законні та обґрунтовані рішення про недоведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК.
 
У цілому доводи касаційної скарги прокурора фактично зводяться до його незгоди з оцінкою доказів у кримінальній справі. Проте така незгода прокурора з оцінкою доказів, наданою судами, з урахуванням положень, передбачених ст. 398 КПК 1960 року не є предметом перегляду суду касаційної інстанції.
 
З урахуванням вищезазначеного відсутні обґрунтовані підстави для задоволення вимог касаційної скарги прокурора.
 
Ураховуючи викладене, керуючись п. 11, п. 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК 2012 року, статтями 394, 395, 396, 400-2 КПК 1960 року, Суд
 
постановив:
 
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи, залишити без задоволення, а ухвалу Харківської апеляційного суду від 27 жовтня 2020 рокущодо  ОСОБА_5 – без зміни.
 
Судді:

ОСОБА_1                                ОСОБА_2                   ОСОБА_3