Справа № 127/19953/20
Провадження № 22-ц/801/875/2021
Категорія: 37
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Копаничук С. Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 року	Справа № 127/19953/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Копаничук С.Г.
Суддів: Денишенко Т.О., Оніщука В.В.,
учасники справи:
позивач – Приватне акціонерне товариство “Європейський страховий альянс”;
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши у спрощеному письмовому провадженні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2021 року, ухваленого під головуванням судді Романюк Л. Ф., у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства “Європейський страховий альянс” до ОСОБА_1 про відшкодування збитків у порядку суброгації, –
В с т а н о в и в :
У вересні 2020 року Приватне акціонерне товариство “Європейський страховий альянс” звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків у порядку суброгації. Вимоги мотивовані тим, що 28.12.2017 року ТОВ “Санофі-Авентіс Україна” був укладений договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією автотранспортних засобів з ПрАТ “Європейський страховий альянс”№ 42840 , відповідно до умов якого останній, як страховик, зобов`язувався відшкодувати збитки, що могли настати у зв`язку з пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля “Пежо”, д.н. НОМЕР_1 (в переліку застрахованих під номером 237).
03.09.2018 року відбулась ДТП за участю застрахованого автомобіля “Пежо” та автомобіля “Черрі”, д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.10.2018 року, що не оскаржувалася і набрала законної сили 19.10.2018 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. На виконання умов договору добровільного страхування та заяви представника страхувальника, страховик здійснив виплату страхового відшкодування у повному розмірі на підставі рахунку СТО у розмірі 132 741,82 грн.(розмір франшизи 1500 грн.)
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на дату ДТП була застрахована у ПрАТ "Страхова група "ТАС" за полісом серії АК № 9357001, відповідно до умов якого, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, складає 100 000 грн. з нульовим розміром франшизи. ПрАТ "Страхова група "ТАС" здійснило товариству “Європейський страховий альянс” виплату страхового відшкодування за договором страхування цивільно правової в межах ліміту відповідальності згідно з умовами полісу - у розмірі 100 000 грн.
Оскільки розмір реально завданих ТОВ “Санофі-Авентіс Україна” збитків, відшкодованих ПрАТ “Європейський страховий альянс” за договором добровільного страхування, перевищує суму страхового відшкодування, виплачену за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на 32 741,82 грн., позивач, посилаючись на ст.ст.1188, ч.1 ст.1191,1194 ЦК України,ст.27 ЗУ «Про страхування» просить відшкодувати проведену виплату, стягнувши з винної особи відповідача вказану різницю .
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.02. 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ “Європейський страховий альянс” відшкодування у сумі 32 741,82 грн., а також судовий збір в розмірі 2102 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначене рішення суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням судом норм матеріального права, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову та стягненні судових витрат відмовити. Зазначив, що до спірних правовідносин суд помилково застосував приписи статті 1191 ЦК України, оскільки останньою регулюються правовідносини, які передбачають виникнення у страховика нового права звернення до винної особи із зворотною вимогою про відшкодування шкоди (регресу). Тоді як при суброгації, відповідно до статті 993 ЦК України, нові правовідносини, на переконання апелянта, не виникають, а відбувається заміна кредитора, тобто до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Окрім того, зазначив, що розмір виплаченого позивачем на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Санофі-Авентіс Україна” страхового відшкодування є вищим, ніж реальний розмір заподіяних збитків, оскільки відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження відновлювальний ремонт автомобіля складає 119392 грн 30 коп (сто дев`ятнадцять тисяч триста дев`яносто дві гривні тридцять копійок), в той час як позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача коштів, виходячи з вартості відновлювального ремонту автомобіля в розмірі 134241 грн 80 коп (сто тридцять чотири тисячі двісті сорок одна гривня вісімдесят копійок), визначеної на підставі рахунку СТО.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення вищевказаним вимогам закону відповідає.
Суд першої інстанції встановив, що 28.12.2017 року між ПрАТ “Європейський страховий альянс” та ТОВ “Санофі - Авентіс Україна” був укладений договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією автотранспортних засобів № 42840, відповідно до якого страховик зобов`язувався відшкодувати збитки, що могли настати у зв`язку з пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля “Пежо”, д. н. НОМЕР_1 (в переліку застрахованих транспортних засобів під номером 237).
03.09.2018 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля “Пежо” та автомобіля “Черрі”, д.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .
Постановою Вінницького міського суду від 08.10.2018 року, що не оскаржувалася і набрала законної сили 19.10.2018 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. 
Відповідно до п. 4.1.4 розділу 4 частини 1 Договору страхування “база ремонту (калькуляція) ТЗ – гарантійна (авторизована) СТО”.
Згідно рахунку СТО від 21.11.2018 вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля “Пежо” складає 134 241,8 грн. Розмір безумовної франшизи відповідно до п. 4.1.6 частини 1 Договору страхування складає 1500 грн.
На виконання умов договору добровільного страхування ПрАТ “Європейський страховий альянс” здійснив виплату ТОВ “Санофі-Авентіс Україна” страхового відшкодування у повному розмірі збитку на підставі рахунку СТО у розмірі 132 741,82 грн.( (134 241,82 грн - 1 500 грн франшизи).
На дату ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 щодо автомобіля “Черрі”, д.н. НОМЕР_2 була застрахована у ПрАТ "Страхова група "ТАС" за полісом серії АК № 9357001 з лімітом майнової відповідальності за шкоду у 100 000 грн. та нульовим розміром франшизи.
ПрАТ “Європейський страховий альянс” із метою досудового врегулювання спору 26.07.2019, враховуючи ліміт відповідальності страховика згідно з умовами полісу, звернувся до ПрАТ "СГ "ТАС" із заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 100 000 грн.
Останнє 18.10.2019 здійснило виплату страхового відшкодування у порядку в межах ліміту відповідальності згідно з умовами полісу обов`язкового страхування цивільної відповідальності у розмірі 100 000 грн., що підтверджується витягом з оплаченого рахунку .
Позивач з метою досудового врегулювання спору 12.12.2019 року звернувся до відповідача ОСОБА_1 із заявою про відшкодування різниці в порядку суброгації за вих. № 5557/8,яку останній отримав 17.12.2019 року, проте виплату не здійснив. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив із того, що законодавством передбачено у випадку недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої потерпілому шкоди, що страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право звернутися безпосередньо до страхувальника з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто, відшкодування різниці між розміром завданої шкоди та виплатою страхового відшкодування страховиком винуватця ДТП, має відшкодовувати саме особа, з вини якої сталася ДТП.
Відтак, саме відповідач, як безпосередньо винна у ДТП особа, в порядку суброгації зобов`язаний відшкодувати ПрАТ “Європейський страховий альянс” різницю між відшкодованою ним повністю за договором добровільного майнового страхування шкодою та проведеною ПрАТ "СГ "ТАС" страховою виплатою .
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки суд правильно встановив обставини справи, які перевірив оціненими в порядку ст. 89 ЦПК України доказами, правильно визначив спірні правовідносини та правові норми, що їх регулюють та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права не заслуговують на увагу. 
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР від 07.03.1996, договір страхування – це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Дана норма кореспондується з положеннями ст. 979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Власник пошкодженого транспортного засобу звернувся до позивача, як страховика за договором добровільного страхування, із заявою про виплату страхового відшкодування.
Відповідно до ч.ч.16,17 ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування – страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України «Про страхування»).
Відповідно до умов договору добровільного майнового страхування, позивач прийняв рішення про виплату страхувальник- ТОВ “Санофі-Авентіс Україна” страхового відшкодування заподіяної шкоди в розмірі 132 741,82 грн., які перераховані на рахунок останнього , що підтверджується відповідним платіжним дорученням.
18.10.2019 р. ПрАТ "СГ "ТАС" здійснило виплату страхового відшкодування в межах ліміту майнової відповідальності згідно з умовами полісу обов`язкового страхування, а саме у розмірі 100 000 грн, що підтверджується витягом з рахунку позивача.
Згідно з частиною другою статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений у випадках, встановлених законом.
Відповідно до статті 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Аналогічне положення міститься у статті 27 Закону України «Про страхування».
У таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). При суброгації нового зобов`язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов`язанні.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.
Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок з відшкодування шкоди не виконала.
Доводи апеляційної скарги про те, що до спірних правовідносин суд помилково застосував приписи статті 1191 ЦК України, якою регулюються відшкодування шкоди в порядку регресу, не відповідають дійсності, оскільки суд застосував положення статті 993 ЦК України, зазначивши, що до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Під час застосування наведених норм права підлягає врахуванню, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18. У п.п. 68-70 постанови зазначено, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди ( у даному випадку ПрАТ "Страхова група "ТАС") замість останнього ( ОСОБА_2 ) За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регресу) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого ( ПрАТ “Європейський страховий альянс”) переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні ( ОСОБА_2 ) у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого ( до ПрАТ “Європейський страховий альянс”) переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні (ТОВ “Санофі-Авентіс Україна”), у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією”.
У зв`язку з виплатою позивачем (ПрАТ “Європейський страховий альянс” ) страхового відшкодування потерпілому ( ТОВ “Санофі-Авентіс Україна”), до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні ( ОСОБА_2 ) у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто, відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем в порядку суброгації.
Особою, відповідальною замість завдавача шкоди за завдані збитки, є страховик останнього за договором страхування цивільно-правової відповідальності - ПрАТ "Страхова група "ТАС", який виплачує страхове відшкодування у розмірі витрат на відновлення транспортного засобу.
Так, цивільно-правова відповідальність відповідача на дату дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у приватному акціонерному товаристві ПрАТ "Страхова група "ТАС" за полісом серії АК № 935700 з лімітом відповідальності за майнову шкоду 100000 грн, які 18.10.2019 року були виплачені страховику . 
Таким чином, страховик відповідача виконав свої зобов`язання, відшкодувавши витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу.
Проте, як зазначалося вище, позивач здійснив виплату страхового відшкодування ТОВ “Санофі-Авентіс Україна” в розмірі 132 741, 82 грн. Відтак, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) становить 32 741,82 грн.
Відповідно до cт. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, за змістом статті 993 ЦК України у системному зв`язку зі статтею 990 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в даному випадку – до позивача) переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки ( ОСОБА_2 ), у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди у межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Аналогічну позицію викладено у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі № 754/1114/15-ц, де встановлено, що одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язана.
В цій же постанові зазначено, що потерпілому (ТОВ “Санофі-Авентіс Україна”), як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань – деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд, обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування ( ОСОБА_2 ), або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди застрахувала свою цивільну відповідальність (ПрАТ «Страхова група ТАС», із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка задала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК підстав.
Верховний Суд в аналогічних справах дійшов висновку, що відшкодування різниці між розміром завданої шкоди та виплатою страхового відшкодування страховиком винуватця ДТП, має відшкодовувати саме особа, з вини якої сталася ДТП (постанова від 04.03.2020 р., справа № 331/6395/18, постанова від 11.03.2020 р., справа №754/5129/15).
Таким чином, до позивача, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування потерпілому, перейшло від останнього право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.
Доводи апеляційної скарги про те, що розмір виплаченого позивачем на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Санофі-Авентіс Україна” страхового відшкодування є вищим, ніж реальний розмір заподіяних збитків, не беруться до уваги судом апеляційної інстанції, виходячи з наступного.
Верховний Суд у постанові від 25.07.2018 р. у справі № 922/4013/17 виклав позицію у якій вказав, що висновки судів попередніх інстанцій про те, що єдиним належним доказом розміру заподіяної внаслідок ДТП матеріальної шкоди є висновок експерта про розмір збитків, у тому числі з урахуванням коефіцієнту зносу, заподіяних внаслідок пошкодження автомобіля “Мазда”, є неправильними, оскільки звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.
Окрім того, Верховний Суд у постанові від 01.02.2018 р. у справі № 910/22886/16 зазначив, що суд відхиляє доводи скаржника про те, що в даному випадку для вирахування страхового відшкодування (збитків) слід брати до уваги тільки звіт суб`єкта оцінювання, складений згідно з Законом України “Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні”. Відповідно до абз. 10 ч. 2 ст. 7 зазначеного Закону, на які посилається скаржник, проведення оцінки майна є обов`язковими у разі визначення збитків або розміру відшкодування саме у випадках, встановлених законом. Скаржником не наведено норми Закону, яка б передбачала обов`язковість проведення оцінки для визначення збитків або розміру відшкодування саме за результатами дорожньо-транспортної пригоди.
Оскільки позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 132 741,82 грн. на підставі рахунку СТО, що є реальним підтвердженням витрат на відновлювальний ремонт транспортного засобу, вищенаведені доводи апеляційної скарги є безпідставними.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати ухвалене судом рішення таким, що не відповідає нормам матеріального і процесуального права, суд ухвалив рішення з додержанням останніх, а відтак воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.
Оскільки рішення суду першої інстанції про задоволення позову залишено без змін, понесені судові витрати у справі відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України залишаються за позивачем.
Керуючись ст.ст. 367,376,374,375 ЦПК України, –
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 листопада 2020 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач                                                                С. Г. Копаничук         

Судді:                                                                        Т.О. Денишенко

                                                                               В. В. Оніщук