ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1084/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №2-106/2010 Категорія: на ухвалу 	Білопольська Н. А. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н.  І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року	м. Черкаси	

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.
секретар Торопенко Н.М.

учасники справи: 
скаржник – ОСОБА_1 ;
виконавець – головний державний виконавець Кам`янського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Білокінь І.П.;
стягувач – ОСОБА_2 ;
особа, яка подала апеляційну скаргу – представник скаржника адвокат Петренко Олександр Володимирович; 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Петренка Олександра Володимировича на ухвалу Кам`янського районного суду Черкаської області від 12 квітня 2021 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Кам`янського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Білокінь І.П.,

в с т а н о в и в:

 12 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просив: визнати неправомірними дії головного державного виконавця Кам`янського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Білокінь І.П. щодо не зарахування сплачених ТОВ “Хеламін-Пластресурс” аліментів скаржника у період часу з 01 січня 2010 року по 31 січня 2012 року включно на користь ОСОБА_2 по виконавчому листу, виданому Кам`янським районним судом Черкаської області № 2-106 від 26 лютого 2010 року; зобов`язати державного виконавця Білокінь І.П. зарахувати перераховані ТОВ “Хеламін-Пластресурс” аліменти за виконавчим листом Кам`янського районного суду Черкаської області № 2-632 від 13 серпня 2004 року (виконавче провадження № 31453552 державного виконавця ВДВС Святошинського районного управління юстиції м. Києва Козар О.П., а.с. 6, т. 4), як аліменти, сплачені стягувачу ОСОБА_2 за виконавчим листом № 2-106 від 26 лютого 2010 року, виданого Кам`янським районним судом Черкаської області (виконавче провадження № 48214649).

Скарга обґрунтована тим, що державним виконавцем порушено положення статті 195 СК України, що полягає у неправильному визначенні заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу) у період з 01 січня 2010 року по 31 січня 2012 року включно.
Скаржник вказує, що з прийняттям ухвали Кам`янського районного суду Черкаської області від 26 лютого 2010 року у справі № 2-106/2-233/2010 про визнання мирової угоди, укладеної між ОСОБА_1 та представником ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , за умовами якої ОСОБА_1 відмовляється від свого позову до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів на дітей та погоджується на стягнення з нього аліментів, щомісячно, починаючи з 01 січня 2010 року в твердій грошовій сумі по 250 грн. на дитину: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до їх повноліття. При цьому представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подала суду окрему письмову заяву про залишення позову ОСОБА_3 без розгляду в частині стягнення заборгованості по аліментах з ОСОБА_1 в сумі 6750,00 грн., вказавши, що державна виконавча служба повинна встановити суму боргу та стягнути її.
ОСОБА_1 вважає, що із врахуванням вказаної ухвали Кам`янського районного суду від 26 лютого 2010 року, починаючи з 01 січня 2010 року ні виконавчий лист № 2-632 від 13 серпня 2004 року, виданий Кам`янським районним судом Черкаської області, ні його дублікат не підлягали виконанню. Отже, на думку скаржника, відрахування його роботодавцем ТОВ “Хеламін-Пластресурс” аліментів на користь ОСОБА_2 здійснювалось з порушенням Конституції України, яка встановила, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.
Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 12 квітня 2021 року у задоволенні скарги відмовлено.
Ухвала суду обґрунтована тим, що у діях державного виконавця відсутні порушення закону, оскільки кошти із заробітної плати скаржника, сплаченої ТОВ «Хеламін-Пластресурс» були сплачені за іншим виконавчим листом № 2-632 від 13 серпня 2004 року.
Суд вказав, що із матеріалів справи вбачається, що скаржник не брав участі у вчиненні виконавчих дій по відрахуванню із заробітної плати аліментів в ТОВ “Хеламін-Пластресурс”, не ознайомлювався з матеріалами виконавчого провадження, не оскаржував у 2010-2011 роках дії або бездіяльність державного виконавця, не мав чіткого розрахунку стану заборгованості по сплаті аліментів. Матеріали справи, які стосуються розгляду скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця, не містять будь-яких належних доказів того, що останній як боржник звертався до державного виконавця з заявою щодо здійснення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, як і самого розрахунку, виконаного у відповідності до вимог Інструкції з організації примусового виконання рішень, з яким би він не погодився.
Також не містять розрахунку чи довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів, виданої органом державної виконавчої служби, за формою встановленою Міністерством юстиції України, на вимогу стягувача, з якою б не погоджувався скаржник.
Крім того, скаржником не оскаржувалась постанова державного виконавця, яка містить визначений станом на конкретну дату розмір заборгованості по сплаті аліментів.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 – адвокат Петренко Олександр Володимирович подав апеляційну скаргу та просить скасувати ухвалу Кам`янського районного суду Черкаської області від 12 квітня 2021 року та прийняти нову постанову про задоволення скарги.
В апеляційній скарзі вказує, що твердження суду першої інстанції, що він не звертався до державного виконавця із заявою про здійснення розрахунку зі сплати аліментів, не відповідають дійсності, оскільки ним надано розрахунок заборгованості від 19 березня 2021 року, який було здійснено не підставі заяви боржника та у відповідності до вимог Інструкції з організації примусового виконання рішень.
Зазначає, що суд не звернув увагу на графу призначення платежу у платіжних дорученнях за 2010-2011 роки ТОВ «Хєламін-Пластресурс», де вказано «сплата аліментів за конкретний місяць 2010 або 2011 року», а не «сплата аліментів чи сплата боргу по аліментах згідно виконавчого листа № 2-365».
Звертає увагу, що починаючи із 01 січня 2010 року заявник як платник аліментів повинен був сплачувати аліменти на користь ОСОБА_7 на підставі виконавчого листа № 2-106 від 26 лютого 2010 року, що виданий Кам`янським районним судом, а не згідно виконавчого листа № 2-632 від 13 серпня 2004 року, що виданий тим же судом. Вказаний факт підтверджується ухвалою Кам`янського районного суду від 15 липня 2013 року, згідно з якою, починаючи з 01 січня 2010 року ні виконавчий лист № 2-632 від 13 серпня 2004 року, ні його дублікат, не підлягали виконанню, у зв`язку із постановленням ухвали про затвердження мирової угоди від 26 лютого 2010 року.
Вважає, що висновок суду про те, що оскільки значна частина аліментів перерахована несвоєчасно, то може бути зарахована як борг по сплаті аліментів, суперечить положенням ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою визначення суми боргу по сплаті аліментів належить виключно державному виконавцю, а суд лише здійснює обчислення боргу у випадку виникнення спору.
Також вказує, що помилковим є посилання суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі на те, що на а.с. 4 т. 4 міститься постанова державного виконавця ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Семенова Р.А. про закінчення виконавчого провадження № 21001466 від 18 листопада 2011 року, в якій вказано заборгованість по аліментах станом на 18 листопада 2011 року в сумі 11800 грн, що свідчить про наявність боргу зі сплати аліментів боржником. Вважає, що судом не враховано мотивувальну частину рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 28 листопада 2014 року, у якій вказано, що відповідно до довідки-розрахунку заборгованості за виконавчим листом № 2-632 від 13 серпня 2004 року за період з 01 липня 2008 року по 01 січня 2010 року заборгованість відсутня, переплата становить 2714,5 грн.
Стягувач у виконавчому провадженні ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що на заперечення, викладені у апеляційній скарзі, державний виконавець у своєму розрахунку дав чіткі пояснення згідно яких документів у розрахунку зроблено зміни, що кошти були сплачені за виконавчим листом № 2-632 від 13 серпня 2004 року.
Зазначає, що у Кам`янському відділі поліції відкрито кримінальне провадження № 12015250170000199 по факту підробки квитанцій, на підставі яких в ухвалі Кам`янського районного суду від 28 листопада 2014 року було вказано, що заборгованості за вказаним виконавчим листом не існує.
Крім того, ОСОБА_2 вказує, що не згідно із розрахунком заборгованості, складеним державним виконавцем 19 березня 2021 року та просить зобов`язати державного виконавця Кам`янської виконавчої служби Білокінь І.П. по вилученим з розрахунку коштам, як сплачених по виконавчому листу № 2-362 від 13 серпня 2004 року, зробити розрахунок заборгованості та внести зміни і виправити помилки у розрахунку заборгованості виконавця Білокінь І.П. від 19 березня 2021 року.
Заслухавши представника скаржника адвоката Петренка О.В., який з`явився в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного. 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 13 серпня 2004 року у справі № 2-632/2004 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян на кожну дитину, починаючи з 06 серпня 2004 року до досягнення дітьми повноліття, та видано, відповідно, виконавчий лист № 2-632 від 13 серпня 2004 року, який направлений на виконання у Шевченківський ВДВС м. Київ.
Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 26 лютого 2010 року затверджено мирову угоду між ОСОБА_1 та представником ОСОБА_7 - ОСОБА_4 про стягнення аліментів щомісячно, починаючи з 01 січня 2010 року в твердій грошовій сумі по 250 грн. на кожну дитину до їх повноліття та видано, відповідно, виконавчий лист № 2-106 від 26 лютого 2010 року, який направлений на виконання у Святошинський ВДВС м. Київ. 
На виконання вказаної ували суду видано виконавчий лист № 2-106 від 26 лютого 2010 року, за яким державним виконавцем органу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції Семеновим Р.А. 17 серпня 2010 року відкрито виконавче провадження. 
Судом вірно встановлено, що матеріали справи не містять доказів відкликання попереднього виконавчого листа № 2-632 від 13 серпня 2004 року.
Постановою державного виконавця ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Семенова Р.А. від 18 листопада 2011 року закінчено виконавче провадження № 21001466 із виконання виконавчого листа № 2-106 від 26 лютого 2010 року, за заявою стягувача про передання виконавчого листа до виконавчої служби Кам`янського РУЮ за місцем знаходження майна боржника. У даній постанові визначено, що заборгованість ОСОБА_1 по аліментам станом на 18 листопада 2011 року становила 11800 грн. (т. 4 а.с. 4).
Також в матеріалах справи міститься копія довідки-розрахунку № 159/30 від 18 листопада 2011 року заборгованості з аліментів за період з 01 січня 2010 року по 18 листопада 2011 року, складена державним виконавцем ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Семеновим Р.А., згідно з якою заборгованість за виконавчим листом № 2-106 від 26 лютого 2010 року станом на 18 листопада 2011 року становить 11800 грн.
Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції м. Києва Козар О.П. від 28 лютого 2012 року відкрито виконавче провадження № 31453552 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_7 в розмірі 250 грн щомісячно на кожну дитину, за виконавчим листом № 2-106 від 26 лютого 2010 року (т. 4 а.с. 6).
Із матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що ухвалами Кам`янського районного суду Черкаської області від 15 липня 2013 року та від 11 жовтня 2013 року встановлено, що станом на 31 грудня 2009 року, тобто до затвердження мирової угоди між сторонами виконавчого провадження, існувала заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим листом № 2-632 від 13 серпня 2004 року і дублікатом виконавчого листа № 2-632 від 29 квітня 2011 року (т. 1 а.с. 99-187). Вказані ухвали були в подальшому скасовані апеляційним судом для продовження судового розгляду.
Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 13 березня 2014 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. В ухвалі вказано, що ОСОБА_1 не надано будь-яких доказів щодо відсутності у нього обов`язків перед ОСОБА_7 та добровільного виконання ним рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 13 серпня 2004 року.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що скаржником не доведено належними доказами відсутність заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом № 2-632 від 13 серпня 2004 року, тому відсутні підстави вважати, що аліменти, сплачені роботодавцем боржника ТОВ «Хеламін-Пластресурс» за листопад 2011 року — 614,55 грн.; грудень 2011 року — 1229,10 грн.; січень-лютий 2012 року — 500,00 грн. (т. 4 а.с. 104), були сплачені саме за виконавчим провадженням № 31453552 від 28 лютого 2012 року (з виконання виконавчого листа № 2-106 від 26 лютого 2010 року), а не на погашення заборгованості за виконавчим листом № 2-632 від 13 серпня 2004 року.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не звернув увагу на графу призначення платежу у платіжних дорученнях за 2010-2011 роки ТОВ «Хєламін-Пластресурс», де вказано «сплата аліментів за конкретний місяць 2010 або 2011 року», а не «сплата аліментів чи сплата боргу по аліментах згідно виконавчого листа № 2-365», є безпідставними, оскільки вказані платіжні документи не місять інформації за яким саме виконавчим провадженням було сплачено аліменти, а про наявність заборгованості зі сплати аліментів роботодавець боржника не міг бути обізнаним.
Отже висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Кам`янського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Білокінь І.П. щодо не зарахування сплачених ТОВ “Хеламін-Пластресурс” аліментів скаржника у період часу з 01 січня 2010 року по 31 січня 2012 року включно на користь ОСОБА_2 по виконавчому листу, виданому Кам`янським районним судом Черкаської області № 2-106 від 26 лютого 2010 року.
Твердження скаржника щодо того, що висновок суду про те, що оскільки значна частина аліментів перерахована несвоєчасно, то може бути зарахована як борг по сплаті аліментів, суперечить положенням ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою визначення суми боргу по сплаті аліментів належить виключно державному виконавцю, а суд лише здійснює обчислення боргу у випадку виникнення спору, також є безпідставним. Так, суд першої інстанції не визначав розмір заборгованості зі сплати аліментів, а лише встановив її наявність за виконавчим листом № 2-632 від 13 серпня 2004 року.
Колегія суддів відхиляє посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не враховано мотивувальну частину рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 28 листопада 2014 року, у якій вказано, що відповідно до довідки-розрахунку заборгованості за виконавчим листом № 2-632 від 13 серпня 2004 року за період з 01 липня 2008 року по 01 січня 2010 року заборгованість відсутня, переплата становить 2714,5 грн.
Так, вказаним судовим рішенням було відмовлено ОСОБА_7 до ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості зі сплати аліментів у зв`язку з тим, що заборгованість, яку просить стягнути позивач з відповідача, може бути стягнута за рішенням суду тільки у випадку, якщо аліменти відраховуються із заробітної плати на підставі заяви платника аліментів, а не за виконавчим листом. Зазначеним рішенням не встановлено відсутність заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом № 2-632 від 13 серпня 2004 року.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 яке зміні чи скасуванню не підлягає.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  – адвоката Петренка Олександра Володимировича слід залишити без задоволення, а ухвалу Кам`янського районного суду Черкаської області від 12 квітня 2021 року - залишити без змін.
Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Петренка Олександра Володимировича залишити без задоволення. 
Ухвалу Кам`янського районного суду Черкаської області від 12 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді                                  

Повий текст постанови складений 04 червня 2021 року