ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2021 р.                                                              Справа № 914/2961/16

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
Головуючого (судді-доповідача)                                        Якімець Г.Г.,
Суддів:                                                                      Галушко Н.А.,                                                                                                              Плотніцький Б.Д.,
за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників:
від позивача – Школяр О.В.
від відповідача – не з`явився
від третьої особи (скаржника) – Горпинюк І.Є.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства «Інвестиційна компанія «Форум», б/н та б/д 
на рішення Господарського суду Львівської області від 17 січня 2017 року (підписане 20.01.2017), суддя Юркевич М.В.
у справі №914/2961/16
за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, м. Львів
до відповідача Приватного підприємства «Колектпро», м. Київ
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет, спору, на стороні відповідача Приватного підприємства «Інвестиційна компанія «Форум», м. Львів
про демонтаж тимчасової споруди

в с т а н о в и в :
22 листопада 2016 року Галицька районна адміністрація Львівської міської ради звернулась до Господарського суду Львівської області з позовом до відповідача – Приватного підприємства «Колектпро» про демонтаж за власні кошти відповідача тимчасової споруди (малої архітектурної форми), розташованої за адресою: м. Львів, вул. Куліша, 46-а.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 17 січня 2017 року у справі №914/2961/16 позов задоволено. Суд вирішив демонтувати тимчасову споруду (малу архітектурну форму), розташовану за адресою: м. Львів, вул. Куліша, 46-а, за кошти Приватного підприємства «Колектпро».
Рішення суду мотивоване тим, що тимчасова споруда відповідача, ухвалою Львівської міської ради від 30.06.2016р. №629 виключена із Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд, у зв`язку з будівництвом транспортної розв`язки. На виконання вказаної ухвали, Галицькою районною адміністрацією винесено розпорядження від 27.09.2016р. №404 «Про демонтаж тимчасової споруди  приватного підприємства «Колектпро», однак, відповідач розпорядження не виконав, добровільно об`єкт не демонтував. Відтак, місцевий господарський суд, врахував, що на час розгляду справи рішення про демонтаж об`єкта відповідача є чинними, а останній не виконує його в добровільному порядку, дійшов висновку про задоволення позову Галицької районної адміністрації про демонтаж тимчасової споруди (МАФ-у), розташованої за адресою: м. Львів, вул. Куліша, 46-а за кошти ПП «Колектпро».
Не погоджуючись з вказаним рішенням, особа, яка не брала участі у справі – Приватне підприємство «Інвестиційна компанія «Форум» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 17 січня 2017 року у справі №914/2961/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Зокрема, зазначає, що ПП «Інвестиційна компанія «Форум» є власником нежитлового приміщення магазину за адресою: м. Львів, вул. Куліша, 46-а, площею 31,3 кв.м на підставі свідоцтва про право власності №40205067, виданого 07.07.2015 року Реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції. Вказаний об`єкт нерухомого майна знаходиться на земельній ділянці, площею 0,0125 га, кадастровий номер 4610136600:03:002:0022. Також скаржник зазначає, що за вказаною адресою відсутні будь-які тимчасові споруди, натомість знаходиться нерухоме майно апелянта. Також вважає, що ця справа повинна була розглядатися за місцезнаходженням відповідача – Господарським судом міста Києва.
Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 04 грудня 2017 року у справі №914/2961/16 скаржника (ПП «Інвестиційна компанія «Форум») залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.
Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 07 лютого 2018 року зупинено провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі Господарського суду Львівської області №914/74/18.
12 жовтня 2018 року справу №914/2961/16 передано з Львівського апеляційного господарського суду Західному апеляційному господарському суду.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 17 жовтня 2018 року провадження у справі №914/2961/16 поновлено.
Ухвалою суду від 11 грудня 2018 року апеляційне провадження у справі №914/2961/16 зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі Галицького районного суду м. Львова №461/3490/18.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 09 грудня 2020 року у складі колегії суддів: головуючого судді Дубник О.П., суддів Галушко Н.А.,            Плотніцький Б.Д. поновлено провадження у справі №914/2961/16.
Ухвалою від 19 лютого 2021 року розгляд справи призначено на 31 березня 2021 року.
У зв`язку із смертю головуючого судді Дубник О.П., розпорядженням керівника апарату суду №152 від 25 березня 2021 року призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової  справи №914/2961/16.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 березня 2021 року,  справу №914/2961/16 розподілено колегії суддів у складі: Якімець Г.Г. (головуючий суддя), Галушко Н.А., Плотніцький Б.Д.
У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді-члена колегії Плотніцького Б.Д., розгляд вищевказаної справи 31 березня 2021 року не відбувся.
Ухвалою суду від 06 квітня 2021 року розгляд справи призначено на 24 травня 2021 року.
В судове засідання з`явились представники позивача та третьої особи (скаржника).
Представник третьої особи (скаржника) в судовому засіданні просив суд скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 17 січня 2017 року у справі №914/2961/16 та закрити провадження у справі, оскільки така належить до юрисдикції адміністративних судів. В апеляційній скарзі апелянт просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову в позові.
Представник позивача проти вимог скаржника заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. Зокрема, зазначав, що спір у цій справі стосується тимчасової споруди відповідача, відтак, рішення суду першої інстанції про демонтаж такої споруди є законним та обґрунтованим.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання. Поряд з тим, в матеріалах справи міститься заява директора відповідача (від 02 лютого 2021 року), в якій останній просить розгляд справи здійснювати без участі представника відповідача.
Оскільки явка представника відповідача не визнавалась обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції – скасуванню, а провадження у справі – закриттю, виходячи з наступного:
Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 30 червня 2016 року Львівською міською радою прийнято ухвалу №629 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 23.04.2015 №4527 «Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова»», згідно з якою тимчасову споруду ПП «Колектпро», що знаходиться по вул. П. Куліша, 46-а, вилучено з Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд, у зв`язку із будівництвом нової транспортної розв`язки.
Згідно з актом проведення обстеження від 21 вересня 2016 року уповноважених осіб Галицької районної адміністрації та КП «Адміністративно-технічне управління» зафіксовано розміщення тимчасової споруди (МАФ) за адресою: м. Львів, вул. Куліша, 46-а, ПП «Колектпро».
27 вересня 2016 року Галицькою районною адміністрацією прийнято розпорядження №404 «Про демонтаж тимчасової споруди СПД ПП «Колектпро» на вул. Куліша, 46-а», яким зобов`язала останнє у строк – до 07 жовтня 2016 року в добровільному порядку забезпечити демонтаж тимчасової споруди (МАФ-у).
10 жовтня 2016 року уповноваженими представниками адміністрації проведено повторне обстеження та у акті проведення обстеження від 10 жовтня 2016 року зафіксовано, що розпорядження №404 від 27 вересня 2016 року щодо демонтажу тимчасової споруди ПП «Колектпро» не виконане.
У листопаді 2016 року Галицька районна адміністрація Львівської міської ради звернулась до суду з цим позовом до відповідача – Приватного підприємства «Колектпро» про демонтаж за власні кошти тимчасової споруди (малої архітектурної форми), розташованої за адресою: м. Львів, вул. Куліша, 46-а, зазначаючи, що така споруда є самовільно встановлена та підлягає демонтажу.
Як зазначалось вище, рішенням Господарського суду Львівської області від 17 січня 2017 року у справі №914/2961/16 позов задоволено, проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає, що провадження у цій справі підлягає закриттю, з огляду на наступне:

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття "суд, встановлений законом" містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа – переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір – спір, у якому, зокрема хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 цього Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, де суб`єкт владних повноважень – це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).
Суб`єкт владних повноважень – орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій.
Визначальним критерієм віднесення справи до справ адміністративної юрисдикції є наявність суб`єкта владних повноважень як сторони у спірних правовідносинах та виконання ним у цих правовідносинах управлінських функцій.
Закон України «Про благоустрій населених пунктів» визначає правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів і спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини.
Статтею 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить, зокрема, затвердження правил благоустрою територій населених пунктів. До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, забезпечення виконання місцевих програм та здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо.
Відповідно до ст.12 Закон України «Про благоустрій населених пунктів» суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни.
Правила благоустрою території населеного пункту – це нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. Правила включають, зокрема, порядок здійснення благоустрою та утримання територій об`єктів благоустрою; порядок розміщення малих архітектурних форм; порядок здійснення самоврядного контролю у сфері благоустрою населених пунктів (ст.34 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів»).
Згідно з ч.1 ст.40 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів» самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами.
Таким чином, Закон України «Про благоустрій населених пунктів» наділяє повноваженнями міські ради та їх виконавчі органи здійснювати самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів.
У розумінні Закону України «Про благоустрій населених пунктів» дії з демонтажу елементів благоустрою є заходами з відновлення благоустрою населеного пункту (демонтаж - це роботи щодо відновлення об`єкту благоустрою території).
З огляду на викладене вище, Галицька районна адміністрація Львівської міської ради наділена контролюючими повноваженнями та здійснює владні управлінські функції у сфері благоустрою міста, приймає рішення про демонтаж та вживає заходи із демонтажу елементів благоустрою.
Відповідно до наведених приписів законодавства, спори щодо виконання суб`єктами владних повноважень функцій у сфері благоустрою (зокрема, відновлення благоустрою шляхом демонтажу елементів благоустрою) є публічно-правовими й мають розглядатись в порядку адміністративного судочинства (аналогічні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №914/1092/18 та постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі №923/652/19).
Згідно з ч.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Поряд з тим, відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи – підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Згідно з п.6 ч.1 ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсним актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
Рішення суб`єкта владних повноважень щодо демонтажу самочинно встановлених тимчасових споруд у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимога щодо демонтажу самочинно встановлених тимчасових споруд - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами вчинення відповідних дій у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимогу про здійснення демонтажу самочинно встановлених тимчасових споруд можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред`являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про здійснення демонтажу тимчасових споруд є оспорювання цивільного права особи (зокрема, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень щодо такого демонтажу.
Слід зазначити, що предметом спору у цій справі є зобов`язання відповідача – ПП «Колектпро» демонтувати тимчасову споруду для провадження підприємницької діяльності, у зв`язку із вилученням такої споруди із Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд, у зв`язку із будівництвом нової транспортної розв`язки, про що міською радою прийнято рішення №629 від 30 червня 2016 року.
Вказана вимога стосується здійснення контролю за станом благоустрою території Галицького району міста Львова, забезпечення в ньому чистоти і порядку, усунення порушень, допущених відповідачем. Земельна ділянка, при цьому, не є предметом спору у справі; вимога про захист права власності на землю позивачем не заявлялась. Зазначений спір не є спором про право власності відповідача на тимчасову споруду, оскільки не позбавляє його права володіння, користування та розпорядження останньою, і позивачем не заявлено вимог про захист права власності способами, встановленими для захисту права власності.
Поряд з тим, не є предметом спору у цій справі і нерухоме майно, що належить на праві власності третій особі, оскільки позивачем заявлялась вимога про демонтаж саме тимчасової споруди відповідача, а не об`єкта нерухомості третьої особи.
Отже, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що Галицька районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду як суб`єкт владних повноважень на виконання управлінських функцій з контролю у сфері благоустрою міста, оскільки відповідач не демонтував спірну тимчасову споруду в добровільному порядку.
З огляду на вказане у спірних правовідносинах орган місцевого самоврядування здійснює владні управлінські функції, а отже, суд першої інстанцій дійшов до помилкового висновку, що цей спір належить до юрисдикції господарського суду.
Згідно з ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Відповідно до ст.278 ГПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції господарських судів, визначених статтями 20-23 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
Статтею 231 ГПК України визначено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства (п.1 ч.1).
Враховуючи все наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Львівської області від 17 січня 2017 року у справі №914/2961/16 підлягає скасуванню, а провадження у цій справі – закриттю.
Частиною 4 ст.278 ГПК України у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 231 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.
Разом з тим, в межах цього провадження позивачем такої заяви не заявлено, а тому суд повертає матеріали справи до Господарського суду Львівської області.
Керуючись ст.ст.231, 236, 270, 275, 278, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:
Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Інвестиційна компанія «Форум» задоволити частково.
Рішення Господарського суду Львівської області від 17 січня 2017 року у справі №914/2961/16 скасувати.
Провадження у справі №914/2961/16 закрити.
Матеріали справи №914/2961/16 повернути до Господарського суду Львівської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 27 травня 2021 року

Головуючий (суддя-доповідач)                                                  Якімець Г.Г.
          
Суддя                                                                                           Галушко Н.А.

Суддя                                                                                          Плотніцький Б.Д.