ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
       ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року                                                                         м. Херсон

справа №  649/22/20
провадження № 22-ц/819/641/21
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого ( судді-доповідача)	Чорної Т.Г.,	
суддів:	Пузанової Л.В.,	
  	Склярської І.В.	
секретар	Автонагова Ю.В.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційні скарги Херсонської обласної прокуратури та Головного управління   Н аціональної  поліції  в  Херсонській  області на рішення Великолепетиського  районного суду  Херсонської області від 28 жовтня 2020 року у складі судді  Мамаєва В.А. у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Херсонської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Херсонській області та Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Херсонської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Херсонській області та Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльності органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Позовна заява мотивована тим, що 01 березня 2016 року його, ОСОБА_1 , було затримано, як особу, підозрювану у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України та притягнуто до кримінальної відповідальності.
Вироком Великолепетиського суду Херсонської області від 25 травня 2019 року, який ухвалою Херсонського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року та Постановою Верховного суду від 23 вересня 2020 року залишено без змін, ОСОБА_1 було виправдано.
Посилаючись на те, що протягом усього часу перебування під слідством та судом своєї вини він не визнавав, але відчував приниження та зневагу з боку оточуючих, що призвело до негативних змін у життєвих та суспільних стосунках, а також негативно вплинуло на його престиж та репутацію, ОСОБА_1 , просив суд: стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів на його користь 465 624 грн: з яких 415 624 грн на відшкодування моральної шкоди та 50 000 грн на відшкодування витрат, сплачених позивачем у зв?язку з наданням йому юридичної допомоги у кримінальному провадженню № 12016230070000373.
Рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 28 жовтня 2020 року позов задоволено.
Стягнуто з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів на користь ОСОБА_1 465 624 грн., з яких: 415 624 грн. на відшкодування моральної шкоди та 50 000 грн. на відшкодування витрат, сплачених ОСОБА_1 у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги у кримінальному провадженні.
В апеляційній скарзі Херсонська обласна прокуратура, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду змінити, зменшивши визначений судом розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 до 207 812 грн.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували характер та обсяг моральних страждань, заподіяної шкоди, та відповідно могли бути підставою для відшкодування моральної шкоди у розмірі більшому, ніж визначено ч.3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», якою передбачено, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Враховуючи, що позивач перебував під судом та слідством 44 місяці (з 01.03.2016 року по 19.11.2019 року), то можливий розмір відшкодування моральної шкоди становить 207 812 грн (44місяці?4723 грн). Таким чином, встановивши період, протягом якого позивач перебував під слідством і судом, суд першої інстанції при розрахунку розміру моральної шкоди, безпідставно виходив із заробітної плати у розмірі 9 446 грн, що вдвічі більше розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, аніж достатнім, для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
В апеляційній скарзі Головне управління   Національної  поліції  в Херсонській області, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заявлених ним вимог.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження необхідності відшкодування моральної шкоди у розмірі 415 624 грн, зазначений ним розрахунок не передбачений Законом з якого він виходив при визначені суми. Крім того зазначив, що можливий гарантований розрахунок в силу ч.3 ст.13 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», міг складати 207 812 грн. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її незаконного збагачення. Також зазначив, що в частині відшкодування суми сплаченої у зв?язку з наданням юридичної допомоги в рамках кримінального провадження, судом першої інстанції не надано належної оцінки характеру наданих послуг, не враховано кількість послуг та період їх надання, який починається з 28.05.2016 року. 
В письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , доводи апелянта не визнав, рішення суду просить залишити без змін, як постановлене з дотриманням вимог процесуального законодавства. 
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Херсонської обласної прокуратури підлягає задоволенню, а апеляційна скарга Головного управління   Національної  поліції  в Херсонській області - частковому задоволенню з наступних підстав.
Із матеріалів справи вбачається, що 01 березня 2016 року ОСОБА_1 було затримано, як особу, підозрювану у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та притягнуто до кримінальної відповідальності.
Вироком Великолепетиського суду Херсонської області від 25 травня 2019 року, який ухвалою Херсонського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року та Постановою Верховного суду від 23 вересня 2020 року, залишено без змін, ОСОБА_1 було виправдано. 
        Під слідством та судом позивач перебував з 01.03.2016 року по 19.11.2019 року.
        З метою захисту своїх порушених прав, посилаючись на статті 23, 1167 ЦК України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»( далі по тексту Закон про відшкодування шкоди), позивач просив відшкодувати йому моральну шкоду у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.
        У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
        У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
        Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.
        За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
        Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
        Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону про відшкодування шкоди (стаття 1 зазначеного Закону).
       Згідно з вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми. 
        Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.
       Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.
       Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).
       Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
       Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
        Частиною другою статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»( далі по тексту Закон про відшкодування шкоди) встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
        Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону про відшкодування шкоди право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутності у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпання можливостей їх отримати.
       Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону про відшкодування шкоди в наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода.
       Тобто чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди.
       Відповідно до частини першої статті 4 Закону про відшкодування шкоди відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.
        Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
       Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.
       Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.
       Саме такі правові висновки Верховного Суду викладені у постанові від 22 липня 2020 року у справі № 495/6187/16 (провадження № 61-8385св20), у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14 (провадження № 14-538цс19).
       Позивачем заявлена вимога про відшкодування йому моральної шкоди у подвійному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати. 
       Ухвалюючи рішення у справі, суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для відшкодування шкоди позивачу на підставі статей 23, 1176 ЦК України та у порядку, визначеному Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".
       При цьому суд правильно визначив період перебування позивача під слідством та судом та джерело відшкодування моральної шкоди з Державного бюджету України, оскільки саме на державу покладено цивільну відповідальність за відшкодування завданої шкоди незалежно від вини цієї особи або органу (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (пункт 6.22); від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18 (пункт 4.20); від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18 (пункт 33), від 26 червня 2019 року у справі 587/430/16-ц (пункт 26), від 18 грудня 2019 року у справі 688/2479/16-ц (пункт 22), від 18 березня 2020 року у справі № 553/2759/18 (пункт 35)).
        Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
        Покладаючи на державу цивільну відповідальність за відшкодування завданої шкоди у подвійному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що професійному авторитету позивача завдано непоправних майнових витрат, оскільки внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності поставлено під сумнів його доброчесність, репутація та професійні якості, втрачена ним довіра до правоохоронних органів, а доведення ним невинуватості стало вимушеною негативною зміною у життєвих та суспільних стосунках. 
       Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що перебування позивача під слідством та судом тривалий термін часу порушило його звичний уклад життя, позбавило можливості реалізації своїх звичок і бажань, вимагало від нього додаткових зусиль для організації життя та погіршило відносини з оточуючими людьми і відношення останніх до його особистості.
       Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з визначеним судом розміром відшкодування моральної шкоди. 
       Оскільки позивач на час проведення слідчих дій та розгляду справи в суді не був відсторонений від роботи внаслідок притягнення його до кримінальної відповідальності, не довів наявності перешкод працювати за професією, не довів втрату ним авторитету та довіри громадян як до фахівця, так і до депутата районної ради, не підтвердив належними та допустимим доказами притягнення до відповідальності осіб причетних до провокації злочину щодо нього, колегія суддів вважає, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди є не співмірним з характером та обсягом страждань, яких зазнав позивач, характером немайнових втрат, їх тривалість, можливість відновлення. 
       Враховуючи наведене, відповідно до вимог статті 376 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду в цій частині, зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди з 415 624 грн до 207 812 грн. ( 44 міс х 4723 грн), який буде достатньою та справедливою компенсацією втрат, яких зазнав позивач у зв`язку з незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності.
       Це ж рішення в частині вимог про повернення суми сплаченої у зв`язку з наданням юридичної допомоги, з врахуванням наданих позивачем доказів та ухвали суду від 10.03.2020 року, слід залишити без змін, як постановлене відповідно до вимог чинного законодавства.
       Отже, рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області  від 28 жовтня  2020 рокув частині відшкодування моральної шкоди слід змінити, зменшити розмір стягнутої з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів на користь ОСОБА_1 моральної шкоди з 415 624 грн до 207 812 грн, загальну суму з 465 624 грн до 257 812 грн.
       З огляду на наведене апеляційна скарга Херсонської обласної прокуратури підлягає задоволенню. Апеляційна скарга Головного управління   Національної  поліції  в Херсонській області підлягає задоволенню частково.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Херсонської обласної прокуратури задовольнити.
Апеляційну скаргу Головного управління   Національної  поліції  в Херсонській області задовольнити частково.
Рішення Великолепетиського районного суду  Херсонської області  від 28 жовтня  2020 року в частині відшкодування моральної шкоди змінити, зменшити розмір стягнутої з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів на користь ОСОБА_1 моральної шкоди з 415 624 грн до 207 812 грн, загальну суму з 465 624 грн до 257 812 грн.
Постанова набирає законної сили з її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий                                                                                          Т.Г.Чорна

Судді:                                                                                                        Л.В.Пузанова

                                                                                                                      І.В.Склярська 

Повний текст постанови складено 27 травня 2021 року

Суддя                                                                         Т.Г. Чорна