ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року 
м. Київ

Справа №  910/2368/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Булгакової   І.В. (головуючий), Львова Б.Ю. і Малашенкової Т.М.,
розглянув у письмовому провадженні без виклику сторін
касаційну скаргу Антимонопольного комітету України
на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2020 (головуючий суддя: Мартюк А.І., судді Пономаренко Є.Ю., Алданова С.О.)
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Запоріжгаз збут" (далі - ТОВ  "Запоріжгаз збут")
до Антимонопольного комітету України (далі - АМК),
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи" Запоріжгаз" (далі - АТ "ОГС "Запоріжгаз"),
про визнання недійсним рішення в частині.

Історія справи 
Короткий зміст позовних вимог
ТОВ "Запоріжгаз збут" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до АМК про визнання недійсним в частині рішення від 10.12.2019 №789-р "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" (далі - Рішення №800-р).
В обґрунтування заявлених вимог ТОВ " Запоріжгаз збут" посилалося на те, що спірне рішення є незаконним та необґрунтованим внаслідок неповного з`ясування та доведення обставин, які мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених в зазначеному рішенні обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, з огляду на що позивач просить визнати недійсним та скасувати пункти 1, 2, 4, 5, 6 Рішення АМК.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
Рішенням господарського суду міста Києва від 16.07.2020 (суддя - Картавцева Ю.В.) позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Визнано недійсним: пункт 1 резолютивної частини Рішення №789-р, яким визнано, що група " Запоріжгаз" в особі АТ "ОГС "Запоріжгаз " і ТОВ " Запоріжгаз збут", за результатами діяльності в період із грудня 2015 року по серпень 2019 року займала монопольне (домінуюче) становище на ринку комплексної послуги з розподілу та постачання природного газу побутовим споживачам у межах території ліцензійної діяльності АТ "ОГС " Запоріжгаз", в частині ТОВ " Запоріжгаз збут";
пункт 2 резолютивної частини Рішення №789-р, яким визнано дії групи "Запоріжгаз" в особі АТ "ОГС  "Запоріжгаз" і ТОВ " Запоріжгаз збут", які полягають у донарахуванні об`ємів використаного побутовими споживачами природного газу понад обсяги, визначені лічильниками, при здійсненні комерційних розрахунків порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50 та частиною першою статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку комплексної послуги з розподілу та постачання природного газу побутовим споживачам у межах території ліцензійної діяльності АТ "ОГС " Запоріжгаз ", що призвело до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку", в частині ТОВ " Запоріжгаз збут";
пункт 4 резолютивної частини Рішення №789-р, яким за порушення, зазначене в пункті 2 резолютивної частини цього рішення, накладено на ТОВ "Запоріжгаз збут" штраф у розмірі 3 788 387,00 грн;
пункт 5 резолютивної частини Рішення №789-р, яким зобов`язано групу "Запоріжгаз" в особі АТ "ОГС "Запоріжгаз" і ТОВ "Запоріжгаз збут" припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначене в пункті 2 резолютивної частини цього рішення, в частині ТОВ "Запоріжгаз збут";
пункт 6 резолютивної частини Рішення №789-р, яким зобов`язано групу "Запоріжгаз" в особі АТ  "ОГС "Запоріжгаз" і ТОВ "Запоріжгаз збут" усунути наслідки порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначене в пункті 2 резолютивної частини цього рішення, шляхом здійснення перерахунку споживачам у частині визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача на підставі даних лічильника природного газу, починаючи із жовтня 2018 року, в частині ТОВ "Запоріжгаз збут";
присуджено до стягнення з АМК на користь ТОВ "Запоріжгаз збут" 2 102,00 грн судового збору.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, АМК  звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просив суд скасувати рішення господарського суду міста Києва від 16.07.2020 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АМК.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2020 зупинено апеляційне провадження у справі № 910/2368/20 на підставі приписів пункту 7 частини першої статті 228 та пункту 11 частини першої статті 229 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) до прийняття судового рішення Великою Палатою Верховного Суду у справі № 161/11800/19; зобов`язано учасників справи  повідомити Північний апеляційний господарський суд про результати розгляду Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у справі  № 161/11800/19.
Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано, зокрема, тим, що розгляд справи                  № 910/2368/20 є неможливим до набрання законної сили судовим рішенням у справі №161/11800/19. Водночас судом відмовлено у задоволенні клопотання АТ  "ОГС"Запоріжгаз" про зупинення провадження у справі з підстав об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до остаточного вирішення спору по суті у справі №  161/11800/19, оскільки АТ  "ОГС"Запоріжгаз" не доведено обставин об`єктивної неможливості розгляду даної справи, що є необхідною умовою для зупинення провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України 

Короткий зміст вимог касаційної скарги
АМК звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою у якій просить Суд ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2020 про зупинення апеляційного провадження у справі скасувати, як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
В обґрунтування доводів касаційної скарги АМК зазначає про порушенням судом апеляційної інстанції пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України. Зокрема, зазначає, що справа №  161/11800/19 яка розглядається Великою Палатою Верховного Суду, не є подібною з даною справою, з огляду на суттєву відмінність у фактичних обставинах справи, різний суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин, об`єкт спору та підстави подання позову, що виключає можливість віднесення їх до висновків Верховного Суду, викладених у подібних правовідносинах. На думку АМК, зібрані у справі докази дають суду можливість встановити та оцінити обставини, які є предметом судового розгляду, а саме: наявності чи відсутності підстав для скасування Рішення №789-р. Водночас, на думку скаржника, таке зупинення провадження у справі має наслідком збільшення розумного строку розгляду справи, а безпідставне зупинення судом розгляду справи порушує пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказані обставини, на думку відповідача, в силу вимог частини шостої статті 310 ГПК України є підставою для задоволення касаційної скарги.

Доводи інших учасників справи

АТ "ОГС "Запоріжгаз" у поясненнях на касаційну скаргу зазначає що правовідносини у справі №  910/2368/20 та у справі №  161/11800/19 є подібними, з огляду на те, що вирішення спору у даній справі, серед іншого, залежить від встановлення факту правомірності або неправомірності приведення об`єму природного газу до стандартних умов побутовим споживачам за даними побутових лічильників та визнання неправомірними дій постачальника природного газу виставляти рахунки та вимагати оплати за спожитий побутовим споживачем природний газ.
ТОВ "Запоріжгаз збут" подало відзив на касаційну скаргу  в якому зазначає про об`єктивність та обґрунтованість ухвали Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2020. ТОВ "Запоріжгаз збут" вважає, що правовідносини у справі №  910/2368/20 та у справі №  161/11800/19 є подібними, з огляду на те, що вирішення спору у даній справі, серед іншого, залежить від встановлення факту правомірності або неправомірності приведення об`єму природного газу до стандартних умов побутовим споживачам за даними побутових лічильників та визнання неправомірними дій постачальника природного газу виставляти рахунки та вимагати оплати за спожитий побутовим споживачем природний газ.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Джерела права та оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів касаційного господарського суду, дослідивши аргументи касаційної скарги, відзиву та пояснень на касаційну скаргу та зміст оскаржуваної ухвали суду, враховуючи встановлені ГПК України межі такого перегляду, виходить із такого.
Згідно з пунктом 11 частини першої статті 229 ГПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 7 частини першої статті 228 ГПК України, зокрема, - у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд апеляційної інстанції керувався нормами пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України, відповідно до якого суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
Предметом позову у справі № 910/2368/20 є вимога позивача до відповідача про визнання недійсним у частині, що стосується ТОВ " Запоріжгаз збут", Рішення АМК, згідно з яким: група суб`єктів господарювання «Запоріжгаз» в особі АТ  "ОГС"Запоріжгаз" і ТОВ "Запоріжгаз збут" за результатами діяльності в період з грудня 2015 року по серпень 2019 року займала монопольне (домінуюче) становище на ринку комплексної послуги з розподілу та постачання природного газу побутовим споживачам у межах території ліцензійної діяльності АТ "ОГС" Запоріжгаз ". При цьому як зловживання монопольним становищем розглядаються дії, які полягають у донарахуванні об`ємів використаного побутовими споживачами природного газу понад обсяги, визначені лічильниками, при здійсненні комерційних розрахунків, при різному застосуванні норм законодавства учасниками і Регулятором цих відносин, починаючи із жовтня 2018 року.
Так, згідно з Рішенням АМК норми Кодексу ГРМ не містять положень, які регламентують процедуру приведення обсягів спожитого природного газу побутовими споживачами до стандартних умов для здійснення комерційних розрахунків в обсягах, (куб. м) та містять виключно процедуру такого приведення для непобутових споживачів, тоді як норми Кодексу ГРМ щодо приведення до стандартних умов для побутових споживачів застосовуються виключно при здійсненні перерахунків об`ємів природного газу в куб. м в енергетичні одиниці та надання їх побутовим споживачам інформаційно.
АМК дійшов висновку, що дії групи "Запоріжгаз" в особі АТ "Запоріжгаз" і ТОВ "Запоріжгаз збут", які полягають у донарахуванні об`ємів використаного побутовими споживачами природного газу понад обсяги, визначені лічильниками, при здійсненні комерційних розрахунків, при різному застосуванні норм законодавства учасниками й Регулятором цих відносин, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50 та частиною першою статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку комплексної послуги з розподілу та постачання природного газу побутовим споживачам у межах території ліцензійної діяльності АТ "Запоріжгаз", що призвело до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.
У свою чергу, предметом позову у справі № 161/11800/19 є вимога фізичної особи про зобов`язання акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» припинити дії, якими порушувались її права як побутового споживача природного газу у частині приведення об`єму природного газу до стандартних умов; відновлення обліку використаного природного газу за фактичними даними лічильника та здійснення контролю зняття та обліку спожитого природнього газу відповідно до фактичних даних лічильника. Позовні вимоги у справі   № 161/11800/19 позивач обґрунтовував, зокрема, тим, що акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» не має законних підстав вимагати оплати зазначеного у рахунку об`єму природного газу, приведеного до стандартних умов, оскільки позивач є побутовим споживачем, а відповідно до Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496, таке визначення спожитого газу передбачене лише для постачання природного газу непобутовим споживачам (суб`єктам господарювання).
Справа № 161/11800/19 на момент постановлення ухвали апеляційним господарським судом перебувала в провадженні у Великій Палаті Верховного Суду.
Апеляційний господарський суд, зупиняючи апеляційне провадження у справі №  910/2368/20, виходив, зокрема, з того, що правовідносини у справі №  161/11800/19 є подібними зі справою, яка розглядається, у зв`язку з чим наявні підстави для зупинення провадження у справі № 910/2368/20 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у справі №  161/11800/19.
Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного господарського суду щодо наявності підстав для зупинення провадження у справі № 910/2368/20 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у справі  №  161/11800/19 з огляду на таке.
Так, передаючи справу № 161/11800/19 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду виходила, зокрема, з того, що Методика приведення об`єму природного газу до стандартних умов за показами побутових лічильників у разі відсутності приладів для вимірювання температури та тиску газу, яка затверджена згідно з наказом Міністерства палива та енергетики України від 26.02.2004 № 116 (далі - Методика), є нормативно-правовим актом спеціальної дії, оскільки її положення поширюються лише на конкретну категорію осіб - суб`єктів господарювання, які у господарсько-виробничій діяльності для вимірювання об`єму спожитого газу використовують лічильники, крім випадків використання газу за показами лічильників громадянами-підприємцями для власних потреб. За своїм змістом Методика не містить положень, які б давали підстави стверджувати, що її дія поширюється і на побутових споживачів. Таким чином, оскільки дія Методики у цілому не поширюється на побутових споживачів, то її положення, зокрема коефіцієнти приведення до стандартних умов, які містяться у додатках до Методики, не можуть бути застосовані операторами ГРМ при розрахунках фактично використаних побутовими споживачами об`ємів природного газу. У зв`язку з наведеним колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновків щодо застосування норми у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухвалених постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного адміністративного суду від 24.12.2019 у справі № 640/21017/18 (адміністративне провадження №  К/9901/27491/19) та від 03.02.2020 у справі № 640/20866/18 (адміністративне провадження № К/9901/22266/19), відповідно до яких (висновків) згідно з пунктом 6 глави 1 розділу ХV Кодексу газорозподільних систем передбачено застосування відповідного коефіцієнту при приведенні обсягів спожитого природного газу побутовими споживачами до стандартних умов, який визначений у додатках до Методики, але не самої Методики. Тобто вказана норма пов`язує приведення обсягів спожитого природного газу до стандартних умов не з використанням самої Методики, а з числовими значеннями коефіцієнтів, які зазначені у додатках до неї.
Суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованих висновків про те, що у справі, яка переглядається, правовідносини є подібними зі справою № 161/11800/19 (провадження № 14-119цс20) з огляду на те, що зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду визначається обставинами кожної конкретної справи. 
У даному випадку подібність правовідносин у справі № 161/11800/19 з даною справою полягає у тому, що вирішення спору, в тому числі, залежить від правомірності приведення об`єму природного газу до стандартних умов за даними побутових лічильників у разі відсутності приладів для вимірювання температури тиску газу.
Відповідно до Рішення АМК, питання часткової недійсності якого є предметом позову у справі № 910/2368/20, саме правовідносини з донарахування об`ємів використаного побутовими споживачами природного газу понад обсяги, передбачені лічильниками, визначено АМК як такі, що характеризують порушення законодавства про захист економічної конкуренції та є елементом складу такого правопорушення.
Отже, у даному випадку предмет спору, зміст позовних вимог, підстави позову і встановлені судами фактичні обставини у справі № 161/11800/19 та у справі №  910/2368/20 виражають співвідношення цілого й частини (виключно питання правомірності застосування названої Методики, її поширення на побутових споживачів та застосування коефіцієнтів приведення до стандартних умов). 
Необхідність зупинення провадження у справі № 910/2368/20 є обґрунтованою та очевидно пов`язана з необхідністю формування єдиної правозастосовчої практики. 
Так, вирішення спору у справі № 910/2368/20, окрім іншого, залежить від розгляду питання щодо обґрунтованості поширення дії Методики на приведення об`єму природного газу до стандартних умов за показами побутових лічильників та додатків до неї на побутових споживачів при розрахунках операторами ГРМ фактично використаних ними об`ємів природного газу.
Відповідно до частини четвертої статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» єдність системи судоустрою забезпечується, зокрема, єдністю судової практики (пункт 4).
Єдність судової практики є фундаментальною засадою здійснення судочинства і визначається тим, що має гарантувати стабільність правопорядку, об`єктивність і прогнозованість правосуддя. Застосування ж судами різних підходів до тлумачення законодавства, навпаки, призводить до невизначеності закону, його суперечливого та довільного застосування. Також єдність судової практики є складовою вимогою принципу правової визначеності.
Наявність глибоких і довгострокових розходжень у судовій практиці, неспроможність правової системи держави подолати їх призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Саме на державу покладається обов`язок створити у своїй правовій системі ефективні механізми, що нададуть можливість подолати можливі розбіжності в судовій практиці (рішення Європейського суду з прав людини від 29.03.2011 у справі «Брезовець проти Хорватії» (Brezovec v. Croatia), заява № 13488/07).
З огляду на викладене відхиляються аргументи АМК про безпідставність зупинення апеляційного провадження у справі № 910/2368/20 до  перегляду Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у справі № 161/11800/19.
Спростовуються також й доводи скаржника про порушення апеляційним господарським судом вимог пункту 1 статті 6 Конвенції щодо права на розгляд справи впродовж розумного строку, за обставин наявності визначених законом підстав для зупинення апеляційного провадження у справі до перегляду Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у справі № 161/11800/19.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
Звертаючись з касаційною скаргою, АМК не спростував наведених висновків апеляційного господарського суду та не довів неправильного застосування ним норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятого ним  судового рішення зі справи.
За таких обставин касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу АМК залишити без задоволення, а  оскаржувану ухвалу апеляційного суду - без змін як таку, що відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права. 
Судові витрати
Понесені АМК у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на АМК, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.
Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315 ГПК України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2020 зі справи                           № 910/2368/20 залишити без змін, а касаційну скаргу Антимонопольного комітету України  - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                            І. Булгакова

Суддя                                                                                                    Б. Львов

Суддя                                                                                                    Т. Малашенкова