УХВАЛА

09 червня 2021 року 
м. Київ
справа № 200/12310/19-а
адміністративне провадження № К/9901/19286/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
судді-доповідача - Радишевської О.Р.,
суддів - Мацедонської В.Е., Єресько Л.О.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року і постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2021 року в справі 200/12310/19-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, стягнення коштів за час затримки розрахунку при звільненні,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі - ГУ НП в Донецькій області), у якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив:
- визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування і невиплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за 2016 рік, 2017 рік, 2018 рік та                  2019 рік у кількості 56 діб, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 24 січня 2019 року;
- стягнути грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 рік, 2017 рік, 2018 рік та 2019 рік у кількості 56 діб, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 24 січня            2019 року в сумі 24244,08 грн;
- стягнути кошти за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 24.01.2019, станом на дату постановлення рішення по суті спору, виходячи з середньоденного розміру грошового забезпечення - 527,60 грн та діб фактичної затримки.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року позов задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність ГУ НП в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за 2016 рік, 2017 рік, 2018 рік та 2019 рік у кількості 56 діб, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 24 січня 2019 року;
- стягнуто з ГУНП в Донецькій області на користь позивача грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за              2016 рік, 2017 рік, 2018 рік, 2019 роки у кількості 56 діб, у розмірі 10472,00 грн;
- стягнуто з ГУНП в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 107361,32 грн. 
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2021 року змінено резолютивну частину рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року шляхом:
-  у абзаці третьому слова і цифри « 10472,00 грн замінено словами і цифрами « 11574,14 грн;
-  у абзаці четвертому слова і цифри « 107361,32 грн» замінено словами і цифрами:                           « 1000 грн»;
- у решті рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року залишено без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 29 квітня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року і постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2021 року в справі 200/12310/19-а повернуто особі, яка її подала.
24 травня 2021 року до Верховного Суду вдруге надіслано касаційну скаргу        ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від                        20 листопада           2019 року і постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2021 року в справі 200/12310/19-а.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які, у розумінні Закону України «Про запобігання корупції», займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Предметом розгляду цієї справи є: визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування і невиплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій; стягнення грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій; стягнення коштів за весь час затримки розрахунку при звільненні.
Зі змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій убачається, що ОСОБА_1 проходив службу в ГУНП в Донецькій області.
Відомостей про те, що позивач є службовою особою, яка займає відповідальне та особливо відповідальне становище, відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України у системному зв`язку з положеннями статті 50 Закону України "Про запобігання корупції" (у редакції, чинній на момент відкриття провадження у справі), суду касаційної інстанції не надано і у судових рішеннях така інформація відсутня.
За таких обставин і правового регулювання публічно-правовий спір у цій справі відноситься до справ незначної складності.
У касаційній скарзі скаржник посилається на те, що вона стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.
Суд касаційної інстанції відхиляє зазначені доводи скаржника з огляду на те, що жодним чином не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням засадничих, раніше ґрунтовно недосліджуваних питань права, відповідь суду касаційної інстанції на які мала б надати уніфікованого тлумачення та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного кола суб`єктів правовідносин.
Твердження скаржника, що справа становить значний суспільний інтерес, не підтверджені належними доказами та не обґрунтовані обставинами, які б виділяли вимоги скаржника у цій справі особливу категорію спорів або свідчили про наявність заінтересованості необмеженої кількості осіб в результатах розгляду саме цієї справи. Не підтвердженим є те, що рішення у цій справі, у контексті індивідуальних ознак цього спору, тягне за собою наслідки, які мають своєрідність, особливості, характерні виключно для особи, яка подає касаційну скаргу.
Отже, наведені відповідачем в касаційній скарзі обставини є загальними і в контексті обставин справи не дають підстав для висновку, що саме ця справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.
Інші, наведені у касаційній скарзі доводи та мотиви не дають підстав для висновку, що судові рішення, постановлені у зазначеній справі, можливо віднести до випадків, передбачених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у  частині першій  цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених  частинами другою  і  третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставою для перегляду оскаржуваних судових рішень скаржником зазначено застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 26 лютого 2020 року (справа №821/1083/17); від 23 жовтня 2019 року (справа №826/8185/18); від 03 квітня 2019 року (справа №638/9697/17).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки скаржник, оскаржуючи судові рішення у справі незначної складності, не обґрунтував випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, які є передумовою для перевірки наявності підстав касаційного оскарження цих рішень, встановлених пунктами 1, 2, 3, 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.
Керуючись статтями 12, 248, 328, 330, 333 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від                      20 листопада 2019 року і постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2021 року в справі 200/12310/19-а.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач:                                                                      О.Р. Радишевська
Судді:                                                                                           В.Е. Мацедонська 
                                                                                                      Л.О. Єресько