КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 753/20288/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7408/2021
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
   02 червня 2021 року                                                                                   м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ : 
суддя-доповідач Слюсар Т.А. 
суддів: Коцюрби О.П., Білич І.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Фєтісова Євгена Павловича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 17 лютого 2021 року у складі судді Заставенко М.О.,
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,- 
 
                                                            В С Т А Н О В И В:
 
У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом ОСОБА_1   про стягнення аліментів.
 
У січні 2021 ОСОБА_1 подано у  суд зустрічний позов до  ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини.
 
У подальшому,  представником відповідача ОСОБА_3 подано клопотання про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, у зв`язку із поданням відповідачем зустрічного позову.
 
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 лютого 2021 року відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 та повернуто особі, яка її подала.
 
Постановляючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги зустрічного позову про визначення місця проживання дитини не є взаємопов`язаними з первісним позовом, мають різний предмет доказування та визначений законом порядок розгляду.
 
В апеляційній скарзі адвокат Фєтісов Є.П. в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали та відповідно до вимог ст.ст. 379, 374 ЦПК України, просив скасувати ухвали суду першої інстанції, а справу направити справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Скарга обґрунтована тим, що зустрічний позов відповідача ОСОБА_1 взаємопов`язаний з первісним позовом позивача та їх спільний розгляд є доцільним, оскільки задоволення зустрічного позову відповідача повністю виключає задоволення первісного позову позивача.
 
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.          
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Ухвала суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові) віднесена до п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.
 
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
 
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню.
 
Звертаючись у листопаді 2020року  суд з позовом  до ОСОБА_1   про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 посилалася на те, що  з відповідач, з яким вони  проживають окремо, не надає матеріальної допомоги на утриманням дитини, а  її  доходу недостатньо для  забезпечення потреб доньки.
 
14.12.2020 року ухвалою Дарницького районного суду міста Києва відкрито провадження у вказаній справі.
 
25.01.2021 року ОСОБА_1 звернувся у суд  із зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини  з ним.
 
Відмовляючи у прийнятті до спільного розгляду  зустрічну позовну заяву, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги зустрічного позову про визначення місця проживання дитини  мають різний предмет доказування та визначений законом порядок розгляду, а тому їх спільний розгляд є недоцільним.
 
Колегія суддів вважає, що такий висновок суду ґрунтується на нормах процесуального права, з огляду на таке.
 
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
 Частиною другою статті 193 ЦПК України передбачено, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
 
Умовами пред`явлення зустрічного позову є: взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, тобто такими, що виникають з одних правовідносин; доцільність сумісного розгляду основного й зустрічного позовів.
 
 Доцільним є сумісний розгляд, коли це дозволяє більш повно, і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити дійсні взаємовідносини сторін, виключити винесення взаємно суперечливих чи взаємовиключних судових рішень. 
 
Відповідно до частини першої, третьої статті 194 ЦПК України, зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 175 і 177 цього Кодексу. Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. 
 
Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
 
Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
 
За положеннями ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.
 
Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.
 
 Відповідно до ч.1-2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
 
Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу способами, які не заборонені законом, перелік яких не є вичерпним.
 
Як убачається з матеріалів справи, предметом первісного позову ОСОБА_2 є стягнення  аліментів з ОСОБА_5 на утримання  їх малолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Отже, спір про стягнення аліментів обумовлений наявністю потреби в одного із батьків, з ким проживає дитина, в отриманні від іншого грошових коштів на її  утримання.   Вимоги сторін  хоча і випливають з сімейних правовідносин, проте спосіб захисту прав та законних інтересів зумовлює самостійний предмет їх доказування.
 
За таких обставин, суд першої інстанції, правильно застосувавши положення статті 193 ЦПК України, обґрунтовано визнав за недоцільне  розглядати первісний і зустрічний позови у одному провадженні,  оскільки це затягне розгляд справи, розширить предмет доказування, призведе до необхідності залучення нових учасників процесу.
 
 Зі змісту апеляційної скарги та оскаржуваного судового рішення убачається, що подана по справі скарга на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 17 лютого 2021 року  в частині повернення зустрічної позовної заяви є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.
 
  За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала  суду першої інстанції -  без змін.
 
 Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 382 ЦПК України, суд, -
 
       П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката Фєтісова Євгена Павловича в інтересах ОСОБА_1   залишити без задоволення.
Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 17 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складання повного судового рішення.
 
Суддя-доповідач:                 

Судді: